Kyrkogården anlades kring den dåvarande kyrkobyggnaden.
Grindar ersatte stigluckor. 1811 Nya långhuset byggdes vilket sannolikt påverkar kyrkogården. 1811- 1918 Nio gamla gravstenar låg som en marktäckning utanför kyrkans sydportal. Några flyttades sedan in i kyrkan. Några fick annan placering på kyrkogården.
Mörbylånga kn, MÖRBYLÅNGA KYRKA 1:2 MÖRBYLÅNGA KYRKA
Kyrkogården hade nästan en kvadratisk form och omgavs av någon form av omgärdning, oklart vad. Kyrkogårdens yta var större mot norr än mot söder.
2004 Tillstånd gavs för att i minneslunden få placera en ljusbärare. 2004- 2005 Trädvårdsplan utfördes. KLM 2005 Tillstånd gavs att utföra trädvårdsåtgärder enligt trädvårdsplanen. KLM Tillstånd gavs för att få uppföra en trefackskompost. KLM Kyrkans äldre gravstenar besiktigades av Svante Nilsson, Prolithos Stenkonservering AB och ett åtgärdsförslag togs fram för fyra kalkstenshällar och ytterligare tre gravstenar öster om koret. 2005-2006 Arbete med att färdigställa en digital gravkarta.
21300000002989 http://kulturarvsdata.se/raa/bbra/21300000002989 Bebyggelse - anläggning Mörbylånga kn, MÖRBYLÅNGA KYRKA 1:2 MÖRBYLÅNGA KYRKA MÖRBYLÅNGA KYRKA HISTORIK FRÅN BYGGNADSREGISTRET - Mörbylånga kyrka består av ett rektangulärt kyrkorum med ett rakt avslutat, smalare kor i öster, sakristia vid nordsidan och torn i väster. Ingångar till kyrkorummet via tornportalen i väster och mittportal på sydfasaden. Till Mörbylånga kyrkas medeltida försvarstorn från omkring 1200 fogades 1811 en salkyrka med utbyggd sakristia i öster. Den ursprungliga sakristian förvandlades till kor, då en ny sakristia tillbyggdes vid nordsidan 1931. Det medeltida tornet, med portal från 1200-talets första hälft, kröns av en åttkantig lanternin med spira från 1872. I övrigt är byggnadskropparna täckta med sadeltak. Murarna genombryts av rundbågiga fönsteröppningar. Långhuset täcks av ett trätunnvalv. Interiören genomgick en kraftig förändring i och med sakristians omvandling till kor, och kyrkorummet kom att öppnas upp mot öster. Ett spaljéverk skärmar sedan 1966 av kapprum m m under läktaren. Uppgifterna är sammanställda av Riksantikvarieämbetet, Byggnadsregistret 1995 HISTORIK FRÅN KYRKOBYGGNADER 1760-1860 - Till den gamla kyrkans medeltida försvarstorn fogades 1811 en ny kyrkobyggnad av byggmästaren Johan Petersson i Kalmar efter egen ritning, omarbetad av Axel Almfelt vid ÖIÄ. Nuvarande tornöverbyggnaden uppfördes 1872 av byggmästaren A Chronvall efter ritning av Johan Erik Söderlund. Sakristian på nordsidan tillbyggdes 1931 samtidigt som den ursprungliga sakristian gjordes om till kor. Kyrkobyggnades invigdes 1813 av biskop Magnus Stagnelius. PLAN OCH MATERIAL - Rektangulärt kyrkorum med koret förlagt till den forna sakristian i öster. Ny sakristia tillbyggd på nordsidan. Torn i väster. Ingång genom tornportal i väster och mittportal i väster och mittportal på sydsidan. Separat ingång till den nya sakristian från norr. Murarna uppförda av kalksten med spritputsade ytterfasader och slätputsade omfattningar. Tornets överdel uppförd i tegel. Östra tornmuren rider på det medeltida långhusets västgavel. Vitkalkad. Tegeltak, på torntaken kopparplåt. EXTERIÖR - Kyrkan uppfördes efter en kombination av ritningarna från 1807 och 1808. Den ursprungliga, fyrsidiga lanterninen följde Petterssons ritning vad beträffar formatet, medan dess fasadbehandling överensstämde med Almfeldts ritning. Lanterninens svängda takprofil, som går igen på flera av Peterssons kyrkor, tycks ha varit byggmästarens egen skapelse. De ursprungliga fönsterna och gluggarna på tornet bibehölls. Sydportalen blev rundbågig såsom på ÖIÄ:s ritning, däremot utfördes inte gördelgesimsen under fönstren. Tornet är sedan 1872 försett med en ny murkrona av tegel och ny avslutning i form av en åttkantig lanternin med spira och nya fönster har ersatt de ursprungliga. Fortfarande finns dock den medeltida portalen kvar. Sydportalens nuvarande omfattning av kalksten härstammar från 1931 och är samtida med den nya sakristian. INTERIÖR - Interiören är kraftigt förändrad 1931 genom att den forna sakristian gjordes om till kor. Ursprungligen var en altarpredikstol placerad mot den raka korväggen med ett lunettfönster däröver. Ovanför predikstolskorgen hade delar av en äldre altaruppsats med målad korsnedtagningsscen av Edvard Orm från 1730-talet placerats. Predikstolskorgen, tillverkad av Anders Dahlström d ä 1746 efter förebild av hans predikstol i Ålems kyrka, försågs 1931 med nuvarande ljudtak och placerades i långhusets nordöstra hörn. Den nya altartavlan, "Heliga tre konungars tillbedjan", målad av Nils Asplund, tillkom likaså 1931. Bänkinredningen är något moderniserad. Läktaren samtida med kyrkan. Nuvarande orgeln från 1966. Källa: Kyrkobyggnader 1760-1860. Del 2, Småland och Öland. 1993Kyrkogårdens historik Mörbylånga kyrkogård anlades på medeltiden vid den tidigare kyrkobyggnaden som stod på samma plats som den nuvarande. Hur den dåvarande kyrkogården såg ut vet vi inte mycket om. Kyrkogårdar hade under medeltiden inte alls samma utseende som vi idag är vana vid. De medeltida begravningsplatserna bestod troligen av ängslika områden kring kyrkan där de välbärgades gravminnen i form av stenkors, tumbor och hällar stod oregelbundet uppställda. Enklare gravar kunde möjligen markeras av en liten kulle, ett träkors eller mindre sten, men var ofta omarkerade. Man vet inte hur förhållandena var specifikt för Öland. Det fanns under denna period oftast inga träd på kyrkogårdarna, än mindre någon indelning av kvarter med häckar och gångar. Gångar antas bara ha förekommit fram till kyrkans portar. Kyrkogårdens område delades först vanligen upp mellan byarna, med byvisa begravningar, senare i hemman. I samband med reformationen blev skötseln av många kyrkogårdar eftersatt och det talas om att kyrkogårdsmurar revs och djur strövade fritt över området. Källa ödekyrkogård norra Öland kan ge en bild av hur öns kyrkogårdar kan ha sett ut på 1600-1700-talet, i alla fall de mer välbärgades gravplatser. Här finns en stor mängd hällar och gravtumbor. De äldsta kända hällarna i Mörbylånga kyrka/kyrkogård har daterats till 1300-1400-talen. Hur det enklare folket markerade sin gravplats är mer okänt, men det finns på Öland exempel på mindre stående kalkstensvårdar från 1700-talet med mycket enkel inskription. Fram till omkring 1800 var det vanligt att människor av högre stånd begravdes inne i kyrkan och att platsen markerades i kyrkans golv av en häll. I boken Mörbylånga En öländsk socken i ord och bild utgiven 1983 berättar John Stenvall en dråplig historia om hur år 1731 befallningsmannen Carl Gustaf Berchman ville köpa de lediga gravplatserna i kyrkans kor. Man beslöt utreda gravrätten. Vid biskopsvisitationen 1735 framkom att en änka Torsson på grund av vissa gåvor till kyrkan fått tillstånd att begrava sin man Daniel Torsson i kyrkan dock utan någon rättighet till graven. Kyrkan kunde därför sälja graven till Berchman. Genom 1815 års förordning förbjöds begravningar inne i Sveriges kyrkobyggnader. Vid denna tid hade man i allmänhet börjat visa mer intresse för kyrkogårdarnas vård, utformning och anläggningsstil. Den äldsta kartan över Mörbylånga by är från 1641. Kyrkogårdens område markeras som en nästan kvadratisk form med större yta norr än söder om kyrkan. Enligt arkivuppgifter pågick under stora delar av 1700-talet uppförande av kyrkogårdsmur. Det var ett omfattande arbete som involverade hela socknen. I sockenprotokoll kan läsas att man 1746 beslutade att kyrkogårdsmuren skulle uppdelas och underhållas efter gårdarnas storlek och sedermera strax lagas. Det verkar dock inte ha fungerat så bra. År 1767 kan man läsa att kyrkogårdsmuren på flera ställen var så förfallen att kreatur utan möda kunde komma in på kyrkogården och det beslutades att en helt ny mur skulle uppföras. Varje helt hemma skulle för detta ändamål leverera 30 lass sten. Byggande av kyrkogårdsmurar av sten var något som det utgått kunglig påbud om i landet. En av anledningarna till att bygga stadiga kyrkogårdsmurar var just att förhindra kreatur från att ta sig in. I sockenprotokoll från Mörbylånga finns uppgifter om att den som släppte in minsta kräk på kyrkogården skulle böta 1 daler. Den som lämnade luckan till kyrkogården öppen så att kreatur kom in och oroade de dödas ben skulle plikta 16 skillingar smt. På 1700-talet blev det vanligt att plantera träd kring kyrkogårdarna. Så skedde även i Mörbylånga med beslut taget 1747 om att plantera träd till så wäl prydnad som skugga öfwer sommaren. På en teckning av Frigelius från 1748 kan man se att kyrkogården omgärdas av en mur av kalksten (markeringar för platta rektangulära stenar) och att ingångar fanns via stigluckor av trä i sydost och norr. På 1750- talet ersattes stigluckorna av trä av murade sådana med portar, tillverkade av Christian Pilltz. På en avmätningskarta från lantmäteriet från 1735 är kyrkogården avbildad som en rektangel med större yta mot norr än på den tidigare nämnda kartan från 1641. Antingen hade kyrkogården sedan 1641 utvidgats norrut, eller är de nämnda kartorna inte så exakta. På samma karta syns en ingång till kyrkogården i söder. På storskifteskartan från 1786 verkar kyrkogården ha samma utsträckning som 1735 och med ingång markerad endast i söder. Samma utseende har kyrkogården på enskifteskartan från 1815. Vid denna tid finns också en byggnad invid kyrkogårdsmuren i söder. På en teckning av N I Löfgren från 1816 visas också boden i den södra kyrkogårdsmuren. Här syns även den södra stigluckan. På teckningen finns inga träd förutom norr om kyrkan. Kanske var träden gamla eller hade skadats då nya kyrkan byggdes eller valde Löfgren att inte avbilda dem då kyrkan skulle skymmas. Beslut togs 1819 åter om att plantera träd på kyrkogården. Alla bättre trädslag, men inga aspar skulle få användas. Möjligen kan några av kyrkogårdens äldre träd ( exempelvis lönnarna utanför kyrkans tornentré?) vara från denna tid. Stigluckorna ersattes av grindar under 1800-talet. Då tillkom den nuvarande södra grinden som ska vara tillverkad av Jonas Peter Dahlgren i Bårby. Grindtypen med bl a vridna tener och mässingsknoppar var populär vid tiden och återfinns även i andra socknar på Öland samt framförallt i Södra Möre på fastlandet. I samband med den stora ombyggnaden av kyrkan bör kyrkogården också ha påverkats, inte minst av att området under ett par år fungerade som byggarbetsplats. Väldigt lite är dock känt om hur kyrkogården vid denna tid såg ut. Man vet dock att ett flertal hällar som tidigare legat i kyrkgolvet flyttades ut på kyrkogården. Flera av dem nyttjades som marktäckning utanför nya kyrkans sydingång. Idag (2006) finns fyra hällar på kyrkogården samt ytterligare ett mindre antal inne i kyrkan. År 1820 tog man på sockenstämman beslut om att den på grafvarna företagna planteringen med blommor hädanefter icke skall tillåtas, såsom fåfängligt och till ingen ting gagnande, vilket berättar något om olika syner på kyrkogårdens utsmyckning vid den här tiden. Under 1800-talets gång förändrades synen på kyrkogårdarna i landet. Efter 1815, då begravningar inne i kyrkan förbjudits, blev det mer allmänt förekommande med genomgripande planläggning av kyrkogårdarna med gångsystem, kvartersindelning och planteringar. Trädkransar blev också allt vanligare. Även Mörbylånga kyrkogård genomgick säkerligen denna utveckling. Genom att möjligheten att begravas inne i kyrkan försvann fanns under 1800-talet på de flesta kyrkogårdar ett intresse av att dela upp kyrkogården mellan köpta platser och platser som var gratis eller uppläts till mycket liten kostnad. Dessa senare områden kallades vanligen allmänna linjen eller linjegravar. Här begravdes människor i den ordning de avled. Det innebar bl a att äkta makar inte blev begravda bredvid varandra. Uppdelningen mellan köpta och allmänna gravar är ibland mycket tydlig på en kyrkogård. På kyrkogården i Mörbylånga finns idag få spår bevarade från 1800-talet. Ett mindre antal gravvårdar som står norr, söder och öster om kyrkan kan dock ge en uppfattning om hur kyrkogården då kan ha gestaltat sig. Variationsrikedomen är relativt stor och de bevarade vårdarna består bl a av två gjutjärnskors, några riktigt höga vårdar av svart eller grå granit, ett par av kalksten samt en av kalksten och marmor. Dessutom finns en tumba av kalksten bakom koret i öster. Av gravvårdarnas placering att döma kan man sluta sig till att familjegravplatser fanns såväl söder som öster och norr om kyrkan. Var de enskilda eller allmänna gravplatserna för mindre bemedlade och barngravar fanns är oklart. Troligen var de dock belägna på den större norra sidan. Norrsidan har traditionellt ansetts ha en lägre status. Kanske var det så att uppdelningen mellan köpta och allmänna gravar inte riktigt slog igenom i Mörbylånga och att byindelningen under lång tid var viktigare. Tidigare nämndes att det på 1820-talet diskuterades huruvida det var lämpligt att ha blommor på gravarna och att man under en period förbjöd det. År 1924 finns uppgifter i sockenprotokoll att förslag fanns på att förbjuda nedläggning av sk pärlkransar på gravarna. Stämman ansåg dock att ett förbud skulle vara ett allt för hårt ingripande på den enskildes bestämmanderätt och smakriktning. Perlekransar eller pärlkransar var vanliga som utsmyckning på gravarna kring sekelskiftet 1900 och fram till andra världskriget. Pärlkransarna var gjorda av ståltråd med uppträdda glaspärlor och med ett mittmotiv som ofta föreställde den lidande Kristus eller en ängel bakom glas. År 1915 uppfördes ett bårhus på den norra delen av kyrkogården efter ritningar av byggmästaren C A Svantesson, Mörbylånga. Året därefter började man planera för en utvidgning av kyrkogården mot väster. Den tidigare nämnda boden i den södra kyrkogårdsmuren revs i samband med detta. Planläggandet för utvidgningen och utförandet verkar ha pågått under många år. Redan i slutet av 1910-talet ska man dock ha börjat använda en del av det nya området. Det finns mer på en situationskarta ritad av A Billow och A Flink 1918 som en omgärdad yta. Här kan man också se att den gamla kyrkogården omgärdas av en trädkrans. På teckningen finns också en gång markerad från kyrkogårdens södra ingång till kyrkans ingång i söder, samt en ytterligare, bågformad, gång från samma kyrkogårdsingång till torningången. Under 1920-talet fortgick planläggningen för det nya området. Ny kyrkogårdsmur byggdes kring hela den nya kyrkogårdsdelen 1923-24. Troligen lades också den gamla muren om. Klivstättor byggdes på tre platser invid muren. Vid 1920-talet mitt och en bit in på 1930-talet genomfördes en omdaning av den gamla kyrkogården, vilket i tid sammanföll med anläggandet av den nya västra delen. Det låg i tiden att äldre områden skulle uppordnas och få en striktare och kanske mer enhetlig struktur. Några få fotografier finns bevarade från tiden före omdaningen. Fotografierna visar att flera av gravplatserna söder och norr om kyrkan omgärdades av järnstaket, alternativt låga eller lite högre häckar. Häckarna ser ut som de möjligen bestod av tuja. Vid många gravplatser fanns gravkullar, troligen beväxta av murgröna. Från år 1924 finns en ritning över kyrkogården upprättad av Sigurd Olsson, Kalmar som ett förslag till ordnande av den gamla kyrkogården och plan till den nya nya. Ritningen visar i stort dagens struktur på kyrkogården. Det nya området i väster anlades med familjegravar längs med gångarna och ytterkanterna och med allmänna gravar eller sk linjegravar i mittområdena. Enligt en beskrivning från 1927 var familjegravplatserna i söder, norr och väster de dyraste med en avgift på 10 kr per sträckmeter. Här fick man bara köpa hela områden om 4 meters längd och samma bredd. Längs gången i öster fick man dock köpa valfritt antal sträckmeter till en kostnad av 8 kr per meter. Bland linjegravarna var kostnaden endast 3 kr per sträckmeter. Dessa senare skola icke få disponeras av andra än mindre bemedlade givetvis skola personer med fattigunderstöd icke erlägga någon avgift lyder texten i beskrivningen. Av texten framgår också att granar skulle planteras i området och att de inre linjegravsområdena omramades av häckar. Av allt att döma togs det nya området i bruk efter de nämnda planerna och fylldes på under framförallt 1930-60-talen. Längs gångarna finns än i dag många av de påkostade familjegravvårdarna bevarade. I ett par fall är gravplatserna ännu omgärdade och grusbelagda så som merparten troligen var från början. I en enkätundersökning från 1949 med frågor angående kyrkogården ställda av Växjö stift ger kyrkoherden Gillis Danielsson oss en beskrivning av kyrkogårdens utseende vid tiden. När det gäller vegetation berättar kyrkoherden att ask och lind är planterade kring kyrkogården och att nya kyrkogården har björkar längs gångarna. Häckarna är av tuja med buxbom kring gravplatserna. Gravkullar av murgröna förekommer men också sk utslätade gravplaner. Beläggning av grus är ovanligt singel får numera icke förekomma, inte heller gravvårdar högre än en meter. Danielsson anger också att den dödes namn samt födelse- och dödsår måste utsättas, helst även by eller gård. By-/gårdsnamn är än idag mycket vanliga i inskriptionerna på gravstenarna. Bruket av linjegravar på landets kyrkogårdar försvann allt mer med tiden och upphörde vanligen helt på 1950-60-talen. I enkätsvaret från 1949 skriver kyrkoherde Danielsson att grävning i sk allmänna linjen ytterst sällan sker, vilket innebär att bruket upphörde tidigt i Mörbylånga, eller kanske aldrig var riktigt utbrett. De två tidigare linjegravsområdena lades under 1950-talet om så att det södra blev till urngravsområde och det norra antog dagens struktur med mestadels familjegravar från 1950-talet och framåt. Idag finns troligen inga linjegravar kvar på kyrkogården. Vid grävning på kyrkogården påträffades 1964 en runsten som täcksten på en murad kista av kalkstenshällar. Hällen med runinskrift låg med ristningsytan nedåt och var på det viset skyddad. Hällen lagades, inskriptionen målades upp, stenen monterades mot en ram och togs in i kyrkan. Kistan fick en ny täckhäll och fick ligga kvar på kyrkogården. I kyrkans ägo finns flera mindre delar av runstenar som grävts upp på kyrkogården vid olika tillfällen. Från 1900-talets mitt, i och med att man i allt högre grad började använda sig av moderna maskiner, har skötseln av kyrkogårdarna delvis förändrats i landet. Tidigare grusgravsområden har såtts igen och staket och andra detaljer har tagits bort för att underlätta arbetet. Detta är en utveckling som även Mörbylånga kyrkogård genomgått. På 1970-talet anlades ytterligare en ny kyrkogårdsdel genom en utvidgning mot väster på mark som tidigare tillhört prästbostället. Ritningarna upprättades av trädgårdskonsulent Gösta Engstedt, Kalmar läns Södra Hushållningssällskap. Området som är rektangulärt planterades med häckar och träd. Gravplatserna planerades i strikta rader. I den norra delen av området anordanades en ceremoniplats med ett högt träkors. Området togs i bruk efterhand med början på 1970-talet, men har ännu en antal lediga platser. I den norra delen förändrades ceremoniplatsen år 1984 till minneslund. År 2005 utarbetades en trädvårdsplan för kyrkogården utförd av svensk TrädVård & Utbildning AB. Planen har antagits av kyrkorådet och man arbetar för att genomföra de olika åtgärderna. Samma år utförde Svante Nilsson, Prolithos Stenkonservering AB en besiktning av några av de äldsta vårdarna på kyrkogården samt på portalerna och runstenen inne i kyrkan. För kyrkogårdens del besiktigades kalkstenshällarna som finns söder om kyrkobyggnaden samt hällen i öster tillsammans med de två vårdarna av kalksten respektive kalksten och marmor. Ett åtgärdsförslag har tillsänts församlingen. ARKIV OCH LITTERATUR Kalmar läns museums topografiska arkiv Antikvarisk-topografiska arkivet, Riksantikvarieämbetet Lantmäteriet Boström. Ragnhild, Sveriges kyrkor. Öland. Mörbylånga kyrka, Stockholm 1997 Bucht, Eivor (red), Kyrkogårdens gröna kulturarv, Klippan 1992 Ekwall, Karl-Georg, Kyrkor inom Södra Ölands Kyrkliga Samfällighet. Öland, odaterad Hammarskjöld, Britt-Marie, Ett läns utveckling-Kulturminnesvårdsprogram för Kalmar län. Etapp 1, Översikt. Kalmar Hammaskiöld, Hans mfl, Minnets stigar en resa bland svenska kyrkogårdar. Stockholm 2001 Hansson, Hans-Erik m fl, Vård av gravstenar, Riksantikvarieämbetet, Stockholm 2002 Håkansson, Gunnar, Öländska personminnen bevarade i äldre gravstenar, epitafier och andra kyrkliga föremål, Göteborg 1942 Johansson, Gustav AD, Mörbylånga socken, I: Erixon, Sigurd (red) Sveriges Bebyggelse Landsbydgen del IV, Uddevalla 1959 Larsson, Lars-Olof, Växjö stift under 800 år, Karlskrona 1972 Persson, Eva, Glittrande glasprakt i sorgen, I: Hemslöjden nr 2005/5 Stenvall, John, Kyrkan och folket, I: Mörbylånga En öländsk socken i ord och bild, i helg och söcken, Utgiven av Mörbylånga Hembygdsförening, Mörbylånga 1983. Westin, Per-Erik (kyrkogårdschef i Västervik) Vård och underhåll av gravvårdar, opublicerad text Åberg, Göran, Sankt Sigfrids stift i historia och nutid, Växjö 1996 Svenska kyrkans hemsida: www.svenskakyrkan.se Muntliga uppgifter lämnade av: Ann-Charlotte Hagström, Gull Lewton och Sven-Inge Fredriksson Län: Kalmar, Kommun: Mörbylånga http://kulturarvsdata.se/raa/bbra/rdf/21300000002989 http://kulturarvsdata.se/raa/bbra/xml/21300000002989 http://kulturarvsdata.se/raa/bbra/html/21300000002989 Riksantikvarieämbetet RAÄ Bebyggelseregistret - anläggning 1.1 2024-10-23
Arbeten med kyrkogårdsmuren pågick under lång tid. Träd planterades vid 1700-talets mitt. 1748- Kyrkogården omgavs av en kalkstensmur. Stigluckor fanns i norr och sydost. 1750-52 Stigluckorna av trä ersattes av murade stigluckor, en mitt för kyrkans södra ingång, en i öster.
1915 Ett bårhus uppfördes i kyrkogårdens nordöstra hörn, ritat och byggt av byggmästaren C. A. Svantesson, Mörbylånga. 1916-17 Planer gjordes upp för att utvidga kyrkogården mot väster. En skiss av den föreslagna utvidgningen finns bevarad, ritad av Anders Roland. Av en tidningsartikel från 1916 framgår dock att kostnadsförslag och karta upprättats av byggmästare Svantesson, Mörbylånga. Enligt förslaget skulle den befintliga västra muren rivas. En ny avgränsning mot väster skulle uppföras som ett stängsel av ekstolpar med vriden bandtråd. Murarna i söder och mot skulle förlängas mot väster. Kunglig Maj:t medgav att ett tillfälligt stängsel av stolpar och järntråd skulle få uppföras på västra sidan av den utvidgade delen. En bod som delvis var inmurad i kyrkogårdsmuren mot söder revs. 1918 En situationsplan över kyrkan och kyrkogården utfördes av A. Billow och A. Flink. Denna visar delar av den nya kyrkogården i väster som en omgärdad rektangel. 1921 En brunn grävdes mellan den äldsta kyrkogården och den nya utvidgningen. 1924 Arbetet fortgick med den nya utvidgningen. Det tillfälliga stängslet hade bytts ut mot en kyrkogårdsmur. Ett förslag till plantering och indelning av det nya kyrkogårdsområdet upprättades av trädgårdskonsulenten Sigurd Ohlsson. År 1924 meddelades också att muren kring kyrkogården var färdig och att kyrkogården i övrigt skulle ordnas. (Enligt diarielista finns från 1921 en anteckning om en ritning från arkitekt Hallström ang. kyrkogårdsutvidgning.) 1925 Församlingen fick tillstånd av Kungliga byggnadsstyrelsen och Riksantikvarieämbetet att lägga om och iståndsätta den norra kyrkogårdsmuren. Murens läge fick inte ändras. 1929 Diarielistan anger åter att kyrkogårdsutvidgning skett. 1933 I diarielistan finns uppgifter om att ett förslag fastställts till kyrkogårdsutvidgning. 1947 Kungliga byggnadsstyrelsen godkände ett förslag till redskapsbod med förvaringsplats för avskräde. Boden uppfördes utanför kyrkogårdens nordvästra hörn intill befintlig kyrkogårdsmur. Arbetet krävde håltagning i muren vid kyrkogårdens nordvästra hörn. Ritning av ing E Söderquist. 1952 Kungliga byggnadsstyrelsen godkände församlingens förslag att förse kyrkogården med elektrisk belysning. Förslaget var upprättat av Södra Sveriges Ångpanneförening, Malmö. Det program som upprättats (dat. 18 okt 1950) omfattade i första hand en anläggning för pump och vattenposter på kyrkogården. Pumpaggregatet placerades i det befintliga pannrummet under sakristian. 1953 Kungliga Byggnadsstyrelsen godkände det förslag till brunnskar som församlingen låtit trädgårdskonsulent Gösta Engstedt vid Hushållningssällskapet upprätta. Den handpump som funnits tidigare hade tagits bort i samband med att vattenposter anlagts på kyrkogården. Det nya brunnskaret skulle byggas på en cementplatta som täckte den tidigare brunnen. 1960 En murad kista av kalkstenshällar med täckhäll i form av en runsten påträffades på gamla kyrkogårdens norra del. Runstenen lagades och monterades upp mot en ram samt ställdes i tornkammaren. (Den nuvarande (2006) placeringen är i kyrkorummet) 1964 Kungliga byggnadsstyrelsen godkände församlingens förslag till ytterligare utvidgning av kyrkogården mot väster. Förslaget hade utarbetats av trädgårdskonsulent Gösta Engstedt vid Hushållningssällskapet i Kalmar. Utvidgningen skedde på mark som tidigare hört till prästbostället. 1972 Riksantikvarieämbetet godkände församlingens förslag att sätta upp ett träkors på kyrkogården vid en ceremoniplats. En ritning till träkors hade upprättats redan 1960. 1973 Landsantikvarien i Kalmar län, Riksantikvarieämbetet och Byggnadsnämnden i Mörbylånga godkände församlingens förslag till förrådsbyggnad i den sydvästra delen av kyrkogården. Ritningar hade upprättats 1970 av byggnadsingenjör B A Bengtsson. 1984 Ceremoniplatsen på västra delen av kyrkogården gjordes om till minneslund efter ritningar av Gröna Rummet AB, Kalmar. Troligen innebar det att träkorset flyttades något.
Kyrkogårdens historik Mörbylånga kyrkogård anlades på medeltiden vid den tidigare kyrkobyggnaden som stod på samma plats som den nuvarande. Hur den dåvarande kyrkogården såg ut vet vi inte mycket om. Kyrkogårdar hade under medeltiden inte alls samma utseende som vi idag är vana vid. De medeltida begravningsplatserna bestod troligen av ängslika områden kring kyrkan där de välbärgades gravminnen i form av stenkors, tumbor och hällar stod oregelbundet uppställda. Enklare gravar kunde möjligen markeras av en liten kulle, ett träkors eller mindre sten, men var ofta omarkerade. Man vet inte hur förhållandena var specifikt för Öland. Det fanns under denna period oftast inga träd på kyrkogårdarna, än mindre någon indelning av kvarter med häckar och gångar. Gångar antas bara ha förekommit fram till kyrkans portar. Kyrkogårdens område delades först vanligen upp mellan byarna, med byvisa begravningar, senare i hemman. I samband med reformationen blev skötseln av många kyrkogårdar eftersatt och det talas om att kyrkogårdsmurar revs och djur strövade fritt över området. Källa ödekyrkogård norra Öland kan ge en bild av hur öns kyrkogårdar kan ha sett ut på 1600-1700-talet, i alla fall de mer välbärgades gravplatser. Här finns en stor mängd hällar och gravtumbor. De äldsta kända hällarna i Mörbylånga kyrka/kyrkogård har daterats till 1300-1400-talen. Hur det enklare folket markerade sin gravplats är mer okänt, men det finns på Öland exempel på mindre stående kalkstensvårdar från 1700-talet med mycket enkel inskription. Fram till omkring 1800 var det vanligt att människor av högre stånd begravdes inne i kyrkan och att platsen markerades i kyrkans golv av en häll. I boken Mörbylånga En öländsk socken i ord och bild utgiven 1983 berättar John Stenvall en dråplig historia om hur år 1731 befallningsmannen Carl Gustaf Berchman ville köpa de lediga gravplatserna i kyrkans kor. Man beslöt utreda gravrätten. Vid biskopsvisitationen 1735 framkom att en änka Torsson på grund av vissa gåvor till kyrkan fått tillstånd att begrava sin man Daniel Torsson i kyrkan dock utan någon rättighet till graven. Kyrkan kunde därför sälja graven till Berchman. Genom 1815 års förordning förbjöds begravningar inne i Sveriges kyrkobyggnader. Vid denna tid hade man i allmänhet börjat visa mer intresse för kyrkogårdarnas vård, utformning och anläggningsstil. Den äldsta kartan över Mörbylånga by är från 1641. Kyrkogårdens område markeras som en nästan kvadratisk form med större yta norr än söder om kyrkan. Enligt arkivuppgifter pågick under stora delar av 1700-talet uppförande av kyrkogårdsmur. Det var ett omfattande arbete som involverade hela socknen. I sockenprotokoll kan läsas att man 1746 beslutade att kyrkogårdsmuren skulle uppdelas och underhållas efter gårdarnas storlek och sedermera strax lagas. Det verkar dock inte ha fungerat så bra. År 1767 kan man läsa att kyrkogårdsmuren på flera ställen var så förfallen att kreatur utan möda kunde komma in på kyrkogården och det beslutades att en helt ny mur skulle uppföras. Varje helt hemma skulle för detta ändamål leverera 30 lass sten. Byggande av kyrkogårdsmurar av sten var något som det utgått kunglig påbud om i landet. En av anledningarna till att bygga stadiga kyrkogårdsmurar var just att förhindra kreatur från att ta sig in. I sockenprotokoll från Mörbylånga finns uppgifter om att den som släppte in minsta kräk på kyrkogården skulle böta 1 daler. Den som lämnade luckan till kyrkogården öppen så att kreatur kom in och oroade de dödas ben skulle plikta 16 skillingar smt. På 1700-talet blev det vanligt att plantera träd kring kyrkogårdarna. Så skedde även i Mörbylånga med beslut taget 1747 om att plantera träd till så wäl prydnad som skugga öfwer sommaren. På en teckning av Frigelius från 1748 kan man se att kyrkogården omgärdas av en mur av kalksten (markeringar för platta rektangulära stenar) och att ingångar fanns via stigluckor av trä i sydost och norr. På 1750- talet ersattes stigluckorna av trä av murade sådana med portar, tillverkade av Christian Pilltz. På en avmätningskarta från lantmäteriet från 1735 är kyrkogården avbildad som en rektangel med större yta mot norr än på den tidigare nämnda kartan från 1641. Antingen hade kyrkogården sedan 1641 utvidgats norrut, eller är de nämnda kartorna inte så exakta. På samma karta syns en ingång till kyrkogården i söder. På storskifteskartan från 1786 verkar kyrkogården ha samma utsträckning som 1735 och med ingång markerad endast i söder. Samma utseende har kyrkogården på enskifteskartan från 1815. Vid denna tid finns också en byggnad invid kyrkogårdsmuren i söder. På en teckning av N I Löfgren från 1816 visas också boden i den södra kyrkogårdsmuren. Här syns även den södra stigluckan. På teckningen finns inga träd förutom norr om kyrkan. Kanske var träden gamla eller hade skadats då nya kyrkan byggdes eller valde Löfgren att inte avbilda dem då kyrkan skulle skymmas. Beslut togs 1819 åter om att plantera träd på kyrkogården. Alla bättre trädslag, men inga aspar skulle få användas. Möjligen kan några av kyrkogårdens äldre träd ( exempelvis lönnarna utanför kyrkans tornentré?) vara från denna tid. Stigluckorna ersattes av grindar under 1800-talet. Då tillkom den nuvarande södra grinden som ska vara tillverkad av Jonas Peter Dahlgren i Bårby. Grindtypen med bl a vridna tener och mässingsknoppar var populär vid tiden och återfinns även i andra socknar på Öland samt framförallt i Södra Möre på fastlandet. I samband med den stora ombyggnaden av kyrkan bör kyrkogården också ha påverkats, inte minst av att området under ett par år fungerade som byggarbetsplats. Väldigt lite är dock känt om hur kyrkogården vid denna tid såg ut. Man vet dock att ett flertal hällar som tidigare legat i kyrkgolvet flyttades ut på kyrkogården. Flera av dem nyttjades som marktäckning utanför nya kyrkans sydingång. Idag (2006) finns fyra hällar på kyrkogården samt ytterligare ett mindre antal inne i kyrkan. År 1820 tog man på sockenstämman beslut om att den på grafvarna företagna planteringen med blommor hädanefter icke skall tillåtas, såsom fåfängligt och till ingen ting gagnande, vilket berättar något om olika syner på kyrkogårdens utsmyckning vid den här tiden. Under 1800-talets gång förändrades synen på kyrkogårdarna i landet. Efter 1815, då begravningar inne i kyrkan förbjudits, blev det mer allmänt förekommande med genomgripande planläggning av kyrkogårdarna med gångsystem, kvartersindelning och planteringar. Trädkransar blev också allt vanligare. Även Mörbylånga kyrkogård genomgick säkerligen denna utveckling. Genom att möjligheten att begravas inne i kyrkan försvann fanns under 1800-talet på de flesta kyrkogårdar ett intresse av att dela upp kyrkogården mellan köpta platser och platser som var gratis eller uppläts till mycket liten kostnad. Dessa senare områden kallades vanligen allmänna linjen eller linjegravar. Här begravdes människor i den ordning de avled. Det innebar bl a att äkta makar inte blev begravda bredvid varandra. Uppdelningen mellan köpta och allmänna gravar är ibland mycket tydlig på en kyrkogård. På kyrkogården i Mörbylånga finns idag få spår bevarade från 1800-talet. Ett mindre antal gravvårdar som står norr, söder och öster om kyrkan kan dock ge en uppfattning om hur kyrkogården då kan ha gestaltat sig. Variationsrikedomen är relativt stor och de bevarade vårdarna består bl a av två gjutjärnskors, några riktigt höga vårdar av svart eller grå granit, ett par av kalksten samt en av kalksten och marmor. Dessutom finns en tumba av kalksten bakom koret i öster. Av gravvårdarnas placering att döma kan man sluta sig till att familjegravplatser fanns såväl söder som öster och norr om kyrkan. Var de enskilda eller allmänna gravplatserna för mindre bemedlade och barngravar fanns är oklart. Troligen var de dock belägna på den större norra sidan. Norrsidan har traditionellt ansetts ha en lägre status. Kanske var det så att uppdelningen mellan köpta och allmänna gravar inte riktigt slog igenom i Mörbylånga och att byindelningen under lång tid var viktigare. Tidigare nämndes att det på 1820-talet diskuterades huruvida det var lämpligt att ha blommor på gravarna och att man under en period förbjöd det. År 1924 finns uppgifter i sockenprotokoll att förslag fanns på att förbjuda nedläggning av sk pärlkransar på gravarna. Stämman ansåg dock att ett förbud skulle vara ett allt för hårt ingripande på den enskildes bestämmanderätt och smakriktning. Perlekransar eller pärlkransar var vanliga som utsmyckning på gravarna kring sekelskiftet 1900 och fram till andra världskriget. Pärlkransarna var gjorda av ståltråd med uppträdda glaspärlor och med ett mittmotiv som ofta föreställde den lidande Kristus eller en ängel bakom glas. År 1915 uppfördes ett bårhus på den norra delen av kyrkogården efter ritningar av byggmästaren C A Svantesson, Mörbylånga. Året därefter började man planera för en utvidgning av kyrkogården mot väster. Den tidigare nämnda boden i den södra kyrkogårdsmuren revs i samband med detta. Planläggandet för utvidgningen och utförandet verkar ha pågått under många år. Redan i slutet av 1910-talet ska man dock ha börjat använda en del av det nya området. Det finns mer på en situationskarta ritad av A Billow och A Flink 1918 som en omgärdad yta. Här kan man också se att den gamla kyrkogården omgärdas av en trädkrans. På teckningen finns också en gång markerad från kyrkogårdens södra ingång till kyrkans ingång i söder, samt en ytterligare, bågformad, gång från samma kyrkogårdsingång till torningången. Under 1920-talet fortgick planläggningen för det nya området. Ny kyrkogårdsmur byggdes kring hela den nya kyrkogårdsdelen 1923-24. Troligen lades också den gamla muren om. Klivstättor byggdes på tre platser invid muren. Vid 1920-talet mitt och en bit in på 1930-talet genomfördes en omdaning av den gamla kyrkogården, vilket i tid sammanföll med anläggandet av den nya västra delen. Det låg i tiden att äldre områden skulle uppordnas och få en striktare och kanske mer enhetlig struktur. Några få fotografier finns bevarade från tiden före omdaningen. Fotografierna visar att flera av gravplatserna söder och norr om kyrkan omgärdades av järnstaket, alternativt låga eller lite högre häckar. Häckarna ser ut som de möjligen bestod av tuja. Vid många gravplatser fanns gravkullar, troligen beväxta av murgröna. Från år 1924 finns en ritning över kyrkogården upprättad av Sigurd Olsson, Kalmar som ett förslag till ordnande av den gamla kyrkogården och plan till den nya nya. Ritningen visar i stort dagens struktur på kyrkogården. Det nya området i väster anlades med familjegravar längs med gångarna och ytterkanterna och med allmänna gravar eller sk linjegravar i mittområdena. Enligt en beskrivning från 1927 var familjegravplatserna i söder, norr och väster de dyraste med en avgift på 10 kr per sträckmeter. Här fick man bara köpa hela områden om 4 meters längd och samma bredd. Längs gången i öster fick man dock köpa valfritt antal sträckmeter till en kostnad av 8 kr per meter. Bland linjegravarna var kostnaden endast 3 kr per sträckmeter. Dessa senare skola icke få disponeras av andra än mindre bemedlade givetvis skola personer med fattigunderstöd icke erlägga någon avgift lyder texten i beskrivningen. Av texten framgår också att granar skulle planteras i området och att de inre linjegravsområdena omramades av häckar. Av allt att döma togs det nya området i bruk efter de nämnda planerna och fylldes på under framförallt 1930-60-talen. Längs gångarna finns än i dag många av de påkostade familjegravvårdarna bevarade. I ett par fall är gravplatserna ännu omgärdade och grusbelagda så som merparten troligen var från början. I en enkätundersökning från 1949 med frågor angående kyrkogården ställda av Växjö stift ger kyrkoherden Gillis Danielsson oss en beskrivning av kyrkogårdens utseende vid tiden. När det gäller vegetation berättar kyrkoherden att ask och lind är planterade kring kyrkogården och att nya kyrkogården har björkar längs gångarna. Häckarna är av tuja med buxbom kring gravplatserna. Gravkullar av murgröna förekommer men också sk utslätade gravplaner. Beläggning av grus är ovanligt singel får numera icke förekomma, inte heller gravvårdar högre än en meter. Danielsson anger också att den dödes namn samt födelse- och dödsår måste utsättas, helst även by eller gård. By-/gårdsnamn är än idag mycket vanliga i inskriptionerna på gravstenarna. Bruket av linjegravar på landets kyrkogårdar försvann allt mer med tiden och upphörde vanligen helt på 1950-60-talen. I enkätsvaret från 1949 skriver kyrkoherde Danielsson att grävning i sk allmänna linjen ytterst sällan sker, vilket innebär att bruket upphörde tidigt i Mörbylånga, eller kanske aldrig var riktigt utbrett. De två tidigare linjegravsområdena lades under 1950-talet om så att det södra blev till urngravsområde och det norra antog dagens struktur med mestadels familjegravar från 1950-talet och framåt. Idag finns troligen inga linjegravar kvar på kyrkogården. Vid grävning på kyrkogården påträffades 1964 en runsten som täcksten på en murad kista av kalkstenshällar. Hällen med runinskrift låg med ristningsytan nedåt och var på det viset skyddad. Hällen lagades, inskriptionen målades upp, stenen monterades mot en ram och togs in i kyrkan. Kistan fick en ny täckhäll och fick ligga kvar på kyrkogården. I kyrkans ägo finns flera mindre delar av runstenar som grävts upp på kyrkogården vid olika tillfällen. Från 1900-talets mitt, i och med att man i allt högre grad började använda sig av moderna maskiner, har skötseln av kyrkogårdarna delvis förändrats i landet. Tidigare grusgravsområden har såtts igen och staket och andra detaljer har tagits bort för att underlätta arbetet. Detta är en utveckling som även Mörbylånga kyrkogård genomgått. På 1970-talet anlades ytterligare en ny kyrkogårdsdel genom en utvidgning mot väster på mark som tidigare tillhört prästbostället. Ritningarna upprättades av trädgårdskonsulent Gösta Engstedt, Kalmar läns Södra Hushållningssällskap. Området som är rektangulärt planterades med häckar och träd. Gravplatserna planerades i strikta rader. I den norra delen av området anordanades en ceremoniplats med ett högt träkors. Området togs i bruk efterhand med början på 1970-talet, men har ännu en antal lediga platser. I den norra delen förändrades ceremoniplatsen år 1984 till minneslund. År 2005 utarbetades en trädvårdsplan för kyrkogården utförd av svensk TrädVård & Utbildning AB. Planen har antagits av kyrkorådet och man arbetar för att genomföra de olika åtgärderna. Samma år utförde Svante Nilsson, Prolithos Stenkonservering AB en besiktning av några av de äldsta vårdarna på kyrkogården samt på portalerna och runstenen inne i kyrkan. För kyrkogårdens del besiktigades kalkstenshällarna som finns söder om kyrkobyggnaden samt hällen i öster tillsammans med de två vårdarna av kalksten respektive kalksten och marmor. Ett åtgärdsförslag har tillsänts församlingen. ARKIV OCH LITTERATUR Kalmar läns museums topografiska arkiv Antikvarisk-topografiska arkivet, Riksantikvarieämbetet Lantmäteriet Boström. Ragnhild, Sveriges kyrkor. Öland. Mörbylånga kyrka, Stockholm 1997 Bucht, Eivor (red), Kyrkogårdens gröna kulturarv, Klippan 1992 Ekwall, Karl-Georg, Kyrkor inom Södra Ölands Kyrkliga Samfällighet. Öland, odaterad Hammarskjöld, Britt-Marie, Ett läns utveckling-Kulturminnesvårdsprogram för Kalmar län. Etapp 1, Översikt. Kalmar Hammaskiöld, Hans mfl, Minnets stigar en resa bland svenska kyrkogårdar. Stockholm 2001 Hansson, Hans-Erik m fl, Vård av gravstenar, Riksantikvarieämbetet, Stockholm 2002 Håkansson, Gunnar, Öländska personminnen bevarade i äldre gravstenar, epitafier och andra kyrkliga föremål, Göteborg 1942 Johansson, Gustav AD, Mörbylånga socken, I: Erixon, Sigurd (red) Sveriges Bebyggelse Landsbydgen del IV, Uddevalla 1959 Larsson, Lars-Olof, Växjö stift under 800 år, Karlskrona 1972 Persson, Eva, Glittrande glasprakt i sorgen, I: Hemslöjden nr 2005/5 Stenvall, John, Kyrkan och folket, I: Mörbylånga En öländsk socken i ord och bild, i helg och söcken, Utgiven av Mörbylånga Hembygdsförening, Mörbylånga 1983. Westin, Per-Erik (kyrkogårdschef i Västervik) Vård och underhåll av gravvårdar, opublicerad text Åberg, Göran, Sankt Sigfrids stift i historia och nutid, Växjö 1996 Svenska kyrkans hemsida: www.svenskakyrkan.se Muntliga uppgifter lämnade av: Ann-Charlotte Hagström, Gull Lewton och Sven-Inge Fredriksson
HISTORIK FRÅN BYGGNADSREGISTRET - Mörbylånga kyrka består av ett rektangulärt kyrkorum med ett rakt avslutat, smalare kor i öster, sakristia vid nordsidan och torn i väster. Ingångar till kyrkorummet via tornportalen i väster och mittportal på sydfasaden. Till Mörbylånga kyrkas medeltida försvarstorn från omkring 1200 fogades 1811 en salkyrka med utbyggd sakristia i öster. Den ursprungliga sakristian förvandlades till kor, då en ny sakristia tillbyggdes vid nordsidan 1931. Det medeltida tornet, med portal från 1200-talets första hälft, kröns av en åttkantig lanternin med spira från 1872. I övrigt är byggnadskropparna täckta med sadeltak. Murarna genombryts av rundbågiga fönsteröppningar. Långhuset täcks av ett trätunnvalv. Interiören genomgick en kraftig förändring i och med sakristians omvandling till kor, och kyrkorummet kom att öppnas upp mot öster. Ett spaljéverk skärmar sedan 1966 av kapprum m m under läktaren. Uppgifterna är sammanställda av Riksantikvarieämbetet, Byggnadsregistret 1995 HISTORIK FRÅN KYRKOBYGGNADER 1760-1860 - Till den gamla kyrkans medeltida försvarstorn fogades 1811 en ny kyrkobyggnad av byggmästaren Johan Petersson i Kalmar efter egen ritning, omarbetad av Axel Almfelt vid ÖIÄ. Nuvarande tornöverbyggnaden uppfördes 1872 av byggmästaren A Chronvall efter ritning av Johan Erik Söderlund. Sakristian på nordsidan tillbyggdes 1931 samtidigt som den ursprungliga sakristian gjordes om till kor. Kyrkobyggnades invigdes 1813 av biskop Magnus Stagnelius. PLAN OCH MATERIAL - Rektangulärt kyrkorum med koret förlagt till den forna sakristian i öster. Ny sakristia tillbyggd på nordsidan. Torn i väster. Ingång genom tornportal i väster och mittportal i väster och mittportal på sydsidan. Separat ingång till den nya sakristian från norr. Murarna uppförda av kalksten med spritputsade ytterfasader och slätputsade omfattningar. Tornets överdel uppförd i tegel. Östra tornmuren rider på det medeltida långhusets västgavel. Vitkalkad. Tegeltak, på torntaken kopparplåt. EXTERIÖR - Kyrkan uppfördes efter en kombination av ritningarna från 1807 och 1808. Den ursprungliga, fyrsidiga lanterninen följde Petterssons ritning vad beträffar formatet, medan dess fasadbehandling överensstämde med Almfeldts ritning. Lanterninens svängda takprofil, som går igen på flera av Peterssons kyrkor, tycks ha varit byggmästarens egen skapelse. De ursprungliga fönsterna och gluggarna på tornet bibehölls. Sydportalen blev rundbågig såsom på ÖIÄ:s ritning, däremot utfördes inte gördelgesimsen under fönstren. Tornet är sedan 1872 försett med en ny murkrona av tegel och ny avslutning i form av en åttkantig lanternin med spira och nya fönster har ersatt de ursprungliga. Fortfarande finns dock den medeltida portalen kvar. Sydportalens nuvarande omfattning av kalksten härstammar från 1931 och är samtida med den nya sakristian. INTERIÖR - Interiören är kraftigt förändrad 1931 genom att den forna sakristian gjordes om till kor. Ursprungligen var en altarpredikstol placerad mot den raka korväggen med ett lunettfönster däröver. Ovanför predikstolskorgen hade delar av en äldre altaruppsats med målad korsnedtagningsscen av Edvard Orm från 1730-talet placerats. Predikstolskorgen, tillverkad av Anders Dahlström d ä 1746 efter förebild av hans predikstol i Ålems kyrka, försågs 1931 med nuvarande ljudtak och placerades i långhusets nordöstra hörn. Den nya altartavlan, "Heliga tre konungars tillbedjan", målad av Nils Asplund, tillkom likaså 1931. Bänkinredningen är något moderniserad. Läktaren samtida med kyrkan. Nuvarande orgeln från 1966. Källa: Kyrkobyggnader 1760-1860. Del 2, Småland och Öland. 1993
Beskrivning av kyrkogården Allmän karaktär Kyrkogården har en rektangulär form, med den största utsträckningen väster om kyrkan. Kyrkan ligger på kyrkogårdens högsta punkt,en liten ås, som sträcker i sig i nord-sydlig riktning. Kyrkogården lutar svagt åt väster och omges av en kallmurad kyrkogårdsmur av kalksten. Innanför muren finns en splittrad trädkrans av äldre träd. Den senaste utvidgningen i väster är tydligt urskiljbar då den avskiljs med hjälp av en mur som löper i nord-sydlig riktning över kyrkogården. Gravvårdarna på kyrkogården står, med några få undantag i gräsmatta, med eller utan rygghäckar. Störst andel äldre gravvårdar finns på den äldsta kyrkogårdsdelen norr och söder om kyrkobyggnaden. Nordost om kyrkan finns ett litet bårhus/gravkapell byggt 1915. I kyrkogårdens västra del finns ett par ekonomibyggnader som hör till kyrkogårdens förvaltning. Omgärdning Kyrkogården omgärdas av en kallmur av kalksten, mellan ca 80 och 150 cm hög, täckt med hällar. Framförallt i murens översta skift finns lagningar eller tätningar gjorda med bruk. Muren är lägst i öster längs med vägen till köpingen. Extra bred är muren i norr mot den jordbruksfastighet som där gränsar till kyrkogården. Allra längst i väster avslutas kyrkogården av en häck i stället för en mur. Muren kring den gamla kyrkogården och utvidgningen från 1920-talet verkar vara lagd i ett skede, medan muren kring den senaste utvidgningen tillkom på 1970-talet. En bit av muren i sydost lades om 2005 efter att en bil kört in i den. Ingångar I söder: En ingång mitt för kyrkans södra ingång och en i höjd med kyrkans torn. Vid båda ingångarna finns svartmålade dubbelgrindar av smide mellan omsorgsfullt huggna, tunna grindstolpar av kalksten. Grindtypen var populär vid 1800-talets mitt och slut. Enligt uppgift ska grindarna vara tillverkade av smeden J P Dahlgren i Bårby, Mörbylånga. Vid den ostligaste av de båda ingångarna finns en klivstätta. Denna har på murens utsida spritputsade sidor. I höjd med ekonomibyggnaden längs kyrkogårdens södra mur finns ett par öppningar i kyrkogårdsmuren. I öster: En ingång i linje med kyrkans södra fasad samt en i anslutning till bårhuset. Båda ingångarna har svartmålade dubbelgrindar av smide mellan omsorgsfullt huggna, tunna grindstolpar av kalksten. Grindstolparna är här mindre och även grindarna har mindre storlek än de i söder. Grinden vid ingången i linje med kyrkans långhus är lik de södra grindarna medan grinden vid bårhuset skiljer sig från de övriga. I anslutning till ingången vid bårhuset finns en klivstätta. I norr: Ungefär mitt på den norra muren finns en klivstätta mot jordbruksfastigheten intill. Vegetation Trädkrans: Kring större delen av kyrkogården finns träd som tillsammans bildar trädkransen. På en sträcka i sydost har dock träden tagits ned. Trädkransen består av lövträd av olika slag; i öster (gamla kyrkogården) askar, varav en nästan är helt överväxt med murgröna, i söder lindar och i norr ask, alm och lind. Övrigt: På kyrkogården finns relativt mycket vegetation av olika slag. Utmärkande är de två stora skogslönnarna framför torningången. Som rygghäckar förekommer ölandstok, liguster, tuja, cotoneaster och rosor. Väster om kyrkan finns enstaka exemplar av kejsarolvon. Utmärkande är även en stor lönn i kvarter 14. Som en allé i urngravsområdet finns almar son är placerade rakt framför kyrkans torn. Allén fortsätter in på utvidgningen från 1970-talet, men där med lind. På detta vis skapas en tydlig längdriktning över kyrkogården från kyrkans torn och västerut. På den nyaste kyrkogårdsdelen dominerar lindar som är planterade symmetriskt över hela området. Kring minneslunden finns en krans av oxlar samt syren. En häck av liguster omgärdar den nya kyrkogården. Längst i nordväst respektive sydväst finns planteringar med bland annat tuja, en, lavendel, rosor och rosenrips. Murgröna växer på kalkstensmurarna längs vissa sträckor. För utförlig beskrivning och skötselråd gällande kyrkogårdens träd hänvisas till den trädvårdsplan som utförts av Svensk TrädVård & Utbildning AB 2004. Gångsystem På den gamla kyrkogården (kv 1-8) finns gångar som anlagts med kalkstensflis i gräsmattan. Gångarna består omväxlande av en eller två stenar i bredd. Kalkstensflisen är i vissa partier nästan helt övertorvad. På kyrkogårdsdelen som tillkom på 1920-talet finns grusade huvudgångar i områdets ytterkanter. I övrigt finns inga markerade gångar. På nya kyrkogården finns inga markerade gångar, utan hela ytan är insådd med gräs. Gravvårdstyper På kyrkogården finns flera olika typer av gravvårdar från främst 1900-talet. Endast ett 15-tal vårdar är daterade till 1800-talet. Ytterligare några få odaterade vårdar kan dock vara från detta sekel. Fyra ålderdomliga kalkstenshällar finns idag på kyrkogården. Två av dem ligger invid kyrkans södra fasad, varav den vid tornet daterats till 1300-1400-tal medan den vid koret har årtalet 1778 i sin inskription. Ytterligare två hällar ligger vid östra kyrkogårdsmuren i kvarter 1, varav den ena saknar läsligt årtal och den andra har årtalet 1791 i inskriptionen. Ingen av hällarna har ursprunglig placering. Merparten av kyrkogårdens gravvårdar är av granit eller liknande bergarter, vanligen svart granit för de lite äldre vårdarna och grå för de yngre. Två gjutjärnskors sticker ut som ovanliga vårdar. Dessutom finns en kalkstenshäll som 1842 placerades på ett fundament öster om kyrkans kor samt en vård av kalksten och marmor. På kyrkogården finns förutom de äldre hällarna av kalksten ett par stående vårdar av kalksten från 1800-talet. Även från 1900-talet finns relativt många vårdar av den lokala kalkstenen. Merparten av kyrkogårdens vårdar är placerade stående. Även liggande vårdar förekommer dock speciellt i det område som tillkom på 1920-30-talen. Här finns både mindre liggande stenar, mestadels i urngravsområdet, och större hällar, i något fall en tumba. Stilhistoriskt följer gravvårdarna i stort den utveckling som är vanlig på länets kyrkogårdar. Från 1800-talets slut och 1900-talets början finns relativt många höga, polerade vårdarna av svart granit. Vårdarna från 1930-talet och framåt är oftast lite lägre och har gärna starkt klassicerande drag vilket bl a kan innebära att kolonner och lagerkransar är vanliga dekorelement. Från 1950-talet blir den enkla, rektangulära vården av grå granit den vanligaste. Sådana förekommer i stort antal framförallt på den delen av kyrkogården som tillkom på 1920-30-talen, men även på den nya kyrkogården. En större variationsrikedom i gravstensvalet kan skönjas från 1980-talet och framåt. På kyrkogården finns två grusade gravplatser som också är omgärdade av kraftig stenram respektive en kombination av sten och järn. Kring flera gravplatser finns dock enklare stenramar bevarade i gräsmatta vilket visar att platserna tidigare varit belagda med grus. Minneslund Minneslunden finns i nya kyrkogårdens norra del. Partiet består av en i cirkel lagd kalkstensgång med gräsmatta i mitten. Området omgärdas av träd och buskar. I områdets norra del står ett högt träkors med guds lamm i metall samt ett altarbord i grå kalksten. Kalkstensbordet tillkom på 1990-talet till minne av Maria Svensson Ceorecius som var Mörbylånga församlings missionär i Sydafrika 1960-97. Här finns också en ljusbärare designad av Elwin Brask. Byggnader Bårhus i nordost Bårhuset har stomme av tegel och putsade fasader avfärgade i ljus gul kulör med gråmålad sockel. Ingång finns både i öster och väster genom pardörrar målade i rosaröd kulör med svarta smidesbeslag. Fönstren är av gjutjärn och har tunt spröjsverk. Byggnadens sadeltak är belagt med tvåkupigt lertegel. Byggnadsåret 1915 står skrivet i smidessiffror över ingången i öster. Framför byggnaden, såväl i öster som i väster, är marken belagd med kalkstensflis. Byggnaden är indelad i två rum. Det västra fungerade som bårhus/bisättningsrum medan det östra, som nu används till förvaring, rymde likvagnen. Bårhuset ritades och byggdes av byggmästaren C A Svantesson Ekonomibyggnad i nordväst Byggnad för redskap med putsade fasader avfärgade i brutet vitt samt sadeltak belagt med tvåkupigt lertegel. Dörrar mot öster samt vindskivor är blåmålade. Årtalet 1948 finns på fasaden mot öster. Byggnaden används inte numera. Ekonomibyggnad i sydväst Byggnad för redskap m m uppförd med putsade fasader i bruten vit kulör med sadeltak belagt med tvåkupigt lertegel. Tillbyggd senare med en rödmålad byggnadsdel av trä. Övrigt På kyrkogårdens norra del, mellan den äldsta och näst äldsta kyrkogården finns en brunn med kar av ljusröd kalksten. Brunnen grävdes 1921. Beskrivning av enskilda kvarter/områden Den äldsta kyrkogården, kvarter 1-8 Allmän karaktär Kvarteren omger kyrkobyggnaden i alla väderstreck, kvarter 1-2 i söder, kvarter 3-4 i väster, kvarter 5-7 i norr och kvarter 8 i öster. I stort sett utgör området den gamla kyrkogården vars utsträckning är belagd sedan 1600-talet. Området består av gräsytor med rader av vårdar, i många fall stående eller liggande mot rygghäckar. Mestadels är gångarna markerade av kalkstensflis som ligger i gräsmattan. Från kyrkogårdsingången i söder, som är belägen i höjd med kyrkans torn, går dock en grusad gång fram till torningången och vidare till brunnen i norr. Även gången som går rakt västerut, från tornet sett, är grusbelagd. De största gravsättningsytorna finns norr och söder om kyrkan, varav det norra är det största. Området omges åt norr, söder och öster av kalkstensmuren och av trädkrans, som dock saknar träd i sydost. Framför kyrkans ingång i väster står två kraftiga lönnar. Gravvårdstyper I området finns många olika typer av gravvårdar från framförallt 1900-talet. Utmärkande för området är de höga vårdarna av svart, polerad granit som framförallt finns norr och söder om kyrkan. De är inte så många, men storleken och materialet gör att de står ut från mängden. Typen var speciellt vanlig under 1800-talets slut och 1900-talets först decennier. Modellerna varierar, men många har ett toppigt krön, några är i form av kors och ytterligare ett par i form av obelisker. En har formen av en avbruten kolonn - en symbol för ett avbrutet liv. Flera vårdar bär tydlig klassicerande stildräkt. De äldsta vårdarna är dock fyra kalkstenshällar, varav två ligger intill kyrkans murar i söder, och två i kyrkogårdens sydöstra hörn. Hällarna är från 1600 och 1700-talen. Ingen av dem har ursprunglig placering. Ytterligare en anmärkningsvärd och gammal häll ligger på en sockel bakom kyrkans kor (kv 8). Det är gravstenen över kyrkoherden Pehr Ahlqvist som avled år 1800. Enligt inskription på sockeln uppsattes gravvården först 1842. Bakom koret finns också en stående kalkstensvård med murgrönsdekor daterad 1879. Denna sten hör också till släkten Ahlqvist. Intill står även en nämnvärd gravsten av kalksten och marmor med dekor i form av ekblad. Vården restes över komministern i Resmo och Mörbylånga G Wimmerström år 1877. Söder om kyrkan står två gjutjärnskors, båda resta över åldermän och daterade till 1870-talet. De två gjutjärnskorsen har inte ursprunglig placering. Vid en av platserna i kvarter 1 finns fem stycken murgrönskullar. Majoriteten av vårdarna har inskriptioner med namn på den/de döda, födelse- och dödsår samt by- eller gårdsnamn. På ett mindre antal vårdar anges enbart ett namn samt Familjegrav. Oftast kan man ändå genom stenens utseende sluta sig till dess ungefärliga ålder. På ett antal vårdar anges den avlidnes yrkestitel så som exempelvis lantbrukare, ålderman, skeppare, kakelugnsmakare och sjökapten. På några få vårdar finns längre inskriptioner. Som exempel kan nämnas Åldermannen N O Andersson från Beteby som fick följande inskription: Sörjd och saknad av maka, barn, släkt och vänner. Herre uti dina händer befaller jag min ande. SvPS 4:38 och Lantbrukaren A P Olsson från Södra Bårby som fick följande inskription: Snälla är de som sova. Övrigt I området finns många vårdar och gravplatser med person- och/eller lokalhistoriska värden. En av dem är Pehr Ahlqvists gravplats öster om kyrkans kor. Per Ahlqvist var komminister i Mörbylånga församling från 1789 och kyrkoherde från 1799. Han avled dock redan år 1800. Pehr Ahlgvist var far till Abraham Ahlqvist, författaren till det kända bokverket Ölands historia och beskrifning, På tumban finns en inskription på latin som i översättning lyder Såsom ett skådespel, så är livet. Viktigt är icke huru länge det spelas, utan huru väl. Vid en gravplats i kvarter 3 finns två gjutjärnsdekorationer, symboler för Vasa Orden, nedstuckna intill stenen som tillhör en Bernard Svensson död 1946. Utvidgningen från 1920-talet, kvarter 9-17 Allmän karaktär Ytan är i stort sett rektangulär och ligger väster om den gamla kyrkogården. Området som inkluderar kvarter 9-17 tillkom med början på 1920-talet och är uppbyggt kring gångstråk som finns i ytterkanterna. Längs de grusade gångarnas sidor ligger familjegravplatser varav många tidigare varit omgärdade och grusbelagda. Ett par stycken har ännu denna utformning. I den södra delen av områdets mitt finns ett urngravsområde och en allé av almar. I den norra delen av områdets mitt finns rader av jämnstora gravvårdar i gräsmatta med en stor lönn som centralpunkt. Rygghäckar finns i vissa rader bestående av cotoneaster, ölandstok och tuja. I väster markeras kyrkogårdens tidigare västligaste gräns av en kalkstensmur. I området finns en tydligt anlagd struktur vad gäller gravarnas placering och gravvårdarnas utseende. Gravvårdstyper I området finns flera olika typer av gravvårdar från 1920-talet och framåt. Merparten av dem är av grå granit men även svart och röd granit förekommer liksom kalksten. Längs gångarnas ytterkanter står de mer påkostade gravvårdarna. Här finns bl a flera större kors av grå eller svart granit och ett par riktigt breda vårdar. En del av gravvårdarna har tydliga klassicerande drag och en nästan arkitektonisk uppbyggnad. Två av gravplatserna längs gångarna har grusade ytor och är omgärdade av stenram respektive stenram, pollare och smidesstaket. Den senare har för kyrkogården i övrigt ovanlig vegetation i form av buxbom och ormbunkar. En gravvård har formen av en tumba och är utförd i kalksten. Gravvårdarna längs med gångarna är främst från 1930-50-talen. I den södra delen av kvarter 10 finns ett parti med enbart större liggande vårdar, varav några av dem ligger på fundament av sten. Vårdarna är vanligen rektangulära, har sparsmakad dekor samt dateras till 1940-50-talen. I samma kvarter finns också en stående kalkstensvård med murgrönsornamentik i relief, rest över trafikchef Carl Svensson troligen på 1930-talet, med tillhörande två liggande vårdar. I intilliggande urngravsområde är stenarna små och placerade liggande, så som är vanligt i urngravsområden. Här är vårdarna som äldst från 1950-talet, men merparten från 1980-talet och framåt. Bland de senare finns flera naturstenar. I den norra delen av området är vårdarna till stor del påfallande jämstora och har rektangulär form. Merparten är av grå granit och är daterade till 1950-70-talen. I en rad är samtliga vårdar exakt i samma dimensioner även om dekoren varierar något. Närmast lönnen i mitten av kvarter 14 finns två rader av liggande vårdar. I samma kvarter finns också fem mindre kors av grå granit som står tillsammans. Många av vårdarna i området saknar datering. Merparten har dock såväl den avlidnes namn, födelse- och dödsår samt hemvist angiven. Den dödes yrkestitel anges i relativt få fall. De som förekommer är exempelvis hemmansägare, bankkamrer, riksdagsman och tandläkare. Övrigt I området finns många vårdar med person- eller lokalhistoriskt värde. Hit hör bl a gravplatsen över Rudolf Karlsson död 1951, en liggande vård i kvarter 10. Rudolf Karlsson var kyrkovaktmästare i många år och avlöstes sedan av sin son som också tjänstgjorde i många år och vid sin död begravdes i minneslunden. Den nya kyrkogården, utvidgningen från 1970-talet, kvarter 19-29 Allmän karaktär Ytan är rektangulär och ligger väster om utvidgningen från 1920-talet. Området som togs i bruk på 1970-talet omfattar kvarter 19-29 samt en minneslund i den norra delen. Som omgärdning finns stenmur i söder och norr och häck av liguster i väster. Symmetriskt planterade över hela området finns lindar som skuggar den gräsbesådda ytan där gravvårdarna står längs rygghäckar av liguster eller rosor. Överhuvudtaget finns mycket vegetation i området. Relativt många gravplatser är ännu lediga. Gravvårdstyper Gravvårdarna är relativt jämnstora och det finns inga höga vårdar som utmärker sig. Det vanligaste materialet är grå eller ljust röd granit. Den mest frekventa formen är rektangulära vårdar med olika typer av dekor men även mjukare former förekommer. Variationsrikedomen är större här än på den på 1920-talet utvidgade kyrkogårdsdelen. Enstaka naturstenar förekommer också samt ett par i form av hjärtan.