Vreta kloster är en medeltida socken. Den är belägen på ett markant höjdparti en mil norr om Linköping. Den nuvarande kyrkan har sannolikt föregåtts av en äldre kyrka av trä, vilket de många tidiga kristna gravmonumenten, de s k eskilstunakistorna som finns på platsen pekar på. I början av 1100-talet donerade Kung Inge d ä jord till ett kloster i Vreta socken. Klostret, sannolikt tillhörande benediktinerorden, är ett av de tidigaste etablerade klostren i landet. Den nuvarande kyrkan har en komplicerad medeltida byggnadshistoria. Kyrkan började sannolikt uppföras omkring år 1100 som en kungskyrka med treskeppigt långhus och brett västtorn. Ett för svenska förhållande unikt gravkor uppfördes i anslutning till södra korsarmen, det s k Ragnvald Knaphövdes gravkor. År 1162 lät kung Karl Sverkersson förändra klostret till ett cisterciensiskt nunnekloster. Ett nytt korsformat kor uppfördes enligt cisterciensisk utformning. Efter en omfattande brand under 1200-talets första hälft fick långhuset sitt nuvarande utseende med tre lika höga skepp och samtidigt valvslogs kyrkan. På södra sidan tillkom gravkoret 1663 för släkten Douglas. Tornhuvens utseende härstammar från en ombyggnad på 1760-talet efter ritningar av arkitekt C J Cronstedt. Sakristian är sedan 1988 inrymd i bottenvåningen på en tillbyggnad på norra sidan från 1915-17. Restaureringen 1915-17 utfördes av den blivande riksantikvarien Sigurd Curman och blev tongivande för kyrkorestaureringar i landet. Kyrkan är uppförd av kalksten med blottade murar, släkten Douglas gravkor och tornet är putsade. Det branta sadeltaket är spåntäckt. Huvudingången är via vapenhuset i väster, men en ingång finns även på långhusets södra sida. På korets östra sida finns porten, Porta mortuorum, från klostertiden. Fönsterbågarna är av ek och tillkom vid renoveringen 1915-17. Interiören har behållit sin medeltida karaktär med en nationalromantisk prägel från Curmans omfattande restaurering. På kyrkans norra sida ansluter klosterruinerna. Kyrkomiljön, som ingår i område av riksintresse, är ovanligt innehållsrik med en mycket välbevarad prästgårdsanläggning och övriga administrativa byggnader. KYRKOGÅRDEN Kyrkogården har en oregelbunden form med vissa medeltida murrester. Huvudingångarna finns i söder och väster med kvadratiska grindstolpar av kalksten. Grindarna är av svartmålat smitt järn. På kyrkogårdens södra del ligger en bod av gråsten med sadeltak täckt av enkupigt tegel. Byggnaden är senmedeltida och ombyggdes till bisättningskapell 1929 av arkitekt Erik Lundberg. Det renoverades 1973 av ingenjör Planander i Linköping. De delar av området kring kyrkan och det gamla klosterområdet som inte är begravningsplats betraktas som kyrkotomt. Beskrivningen och historiken kompletteras efter avslutad kyrkogårdsinventering.
BESKRIVNING AV KYRKOGÅRDEN Kyrkogården i Vreta kloster faller naturligt ut som fyra separata kyrkogårdar belägna intill varandra. Detta beror inte minst på att de olika delarna särhägnats efter tillkomst. Detta innebär att beskrivningarna nedan kommer att följa denna indelning och beskrivas med var sin huvudrubrik med de enskilda kvarteren som underrubriker. Kyrkogårdens kvarter var tidigare angivna med nummer på den gamla kyrkogården och bokstäver på den nya. Numera tillämpas ett gemensamt siffersystem. Här anges de nya numren först och de gamla sedan efter ett bindestreck, ex 14-2c, där 14 är det nya kvartersnumret och 2c det gamla. 1. Gamla kyrkogården Kvarteren 11-1, 12-2a, 13-2b, 14-2c, 15-3, 16-4 och 32-4 linje. 2. 1916 års utvidgning Kvarteren 17-A, 19-D, 20-E, 21-F, 22-G, 23-H, 24-J och 25-K. 3. 1922 års utvidgning Kvarter 26-L 4. 1970-talets utvidgning Kvarteren 27-M, 28-N, 28-N urnor samt 29-O Däremot kommer den samlade kulturhistoriska bedömningen ligga under denna rubrik. 1. GAMLA KYRKOGÅRDEN Den gamla kyrkogården ligger huvudsakligen söder om kyrkan och utgörs av kvarteren 11-1, 12-2a, 13-2b, 14-2c, 15-3, 16-4 och 32-4 linje. Den utgörs av den södra halvan av den ursprungliga kyrkogården, den medeltida utvidgningen mot söder och utvidgningen mot väster och norr från 1790. Formen är rektangulär och en skapelse av biskop J A Lindblom, som själv är begravd i kvarter 11-1. Allmän karaktär Den gamla kyrkogården inramas av kalkstensmurar som till stora delar är av medeltida ursprung, men höjdsänkta och påbyggda. Större delen av västmuren är dock från 1790. Muren liksom de två ingångarna från 1790 i väster och söder bidra till att forma karaktären. Kyrkogården omges också av en trädkrans som till stora delar dock är under föryngring. Det inre av kyrkogården präglas huvudsakligen av raka nordsydligt löpande rader med gravstenar med rygghäckar mellan. Kvarter 12-2a är en helt öppen gräsmatta och kvarter 14- 2c och 15-3 har invallande häckar. Längs med gångarna, främst mitt på kyrkogården finns också rader av träd. På den södra halvan ligger gravkapellet. En byggnad av medeltida ursprung som senare bland annat tjänat som spannmålsmagasin. Trots att kyrkogården omskapats kraftigt under 1950-1960-tal har ett stort antal äldre och kulturhistoriskt värdefulla gravvårdar bevarats, främst i kvarter 11-1 och 12-2a men också i andra delar av kyrkogården. Många av dessa är tillverkade lokalt av den lokala kalkstenen från Berg och Knivinge. Omgärdning I väster finns en kalkstensmur vars norra tredjedel är av medeltida ursprung medan den södra är tillkommen 1790. Muren är uppförd av ca 0,5 x 0,2 m stor sten till en höjd av ca 1,2 m och har släntad insida. I trädkransen ingår 6 äldre och 3 nyplanterade träd. I norr utgörs gränsen av kyrkan. På ömse sidor denna är kvarteret öppet mot klosterruinen. I öster finns den medeltida kalkstensmuren kvar i sänkt skick. Murens översta vav är dock eftermedeltida. Muren är uppförd av ca 0,5 x 0,2 m stor sten till en höjd av ca 1,2 m och har släntad insida. I trädkransen ingår två äldre och 2 yngre träd. I söder finns samma mur som öster. I stället för trädkrans finns här en 3,3 m hög syrenhäck längs hela sträckan. Ingångar Av de nuvarande ingångarna tillkom den västra (kallad Brudluckan) 1796 och stolparna består av putsat tegel. Arbetet bekostades av biskop Lindblom. Stolparna murades om 1921. Grindarna tillkom 1839 och är signerade C.I.B.L. Grinden är en dubbelgrind av smidesjärn ornerad med blomrankor och kryss i tre nivåer. Typen är vanlig på östgötska kyrkogårdar. Grindstolparna är putsade och har huvar i empirstil, huvarna är mossbeväxta och de ornament som tidigare fanns har ramlat bort. Mitt på västra muren finns ytterligare en ingång, som inte omnämns av Curman/Lundberg 1935 och som bör ha tillkommit senare. Porten leder rakt ut mot den nya parkeringen och bör vara tillkommen i ett sammanhang med denna. Ingången har en dubbelgrind i järnsmide monterad i muröppningen smala grindstolpar av järn. Ornamenten består av enklare bågar och spjälor och grindhalvorna kröns av kors. I norr är kyrkogården öppen mot klosterruinen väster och öster om kyrkan, eftersom murarna här togs bort vid renoveringen på 1910-talet. I öster finns tre ingångar till den nya kyrkogården. De två nordligare motsvarar ungefär lägena för 1700-talets Bergslucka och Likport. Ingången längst i norr kallades ursprungligen Bergsluckan och var försedd med en stiglucka. Denna togs bort och ingången stängdes igen 1790. Den nya öppningen togs upp 1916 och medger ingång till nya kyrkogårdens kvarter E. Den är placerad något norr om gamla Bergsluckan. Ingången består idag av en enklare öppning i muren och ett par trappsteg i kalksten. Ingången i mitten ligger på platsen för den ursprungliga Likporten. Också denna ingång var försedd med en stiglucka som togs bort 1790. Den behölls dock och fick överta namnet Bergsluckan från den stängda ingången i norr. Namnet Likporten flyttades istället till den nya södra ingången. Ingången leder via en trappa av kalksten från det lågt placerade kvarter 19-D över mitten av kvarter 17-A och fram till gravkapellet östra gavel. Genom östmuren löper en trappa om tre trappsteg av kalksten mellan två svarta runda granitpollare. Längst i söder finns en enklare öppning i muren där grusvägen leder från kvarter 15-3 till det nya kvarter 29-O. Södra ingången (kallad Likporten, ej att förblanda med den tidigare Likporten i öster) uppsattes 1800 och höggs av stenhuggaren Peter Hultsten2 (begravd på kyrkogården). Den renoverades 1917. Järngrindarna, som ersatte de ursprungliga av trä tillkom 1831. De är ritade av direktör A B Nyström och smidda av smidesmästaren Olof Ekberg i Nybro. Grinden består av fyra delar med en högre dubbelgrind i mitten mellan högre grindstolpar och flankerande enkelgrindar mellan något lägre grindstolpar. Ornamentiken på grindarna är densamma som i väster. Grindstolparna är utförda i typiskt empirstil, fyrsidiga och försedda med huvar. Huvarna har ursprungligen haft ornament som numera är bortfallna. Vegetation Förutom i omgärdningen finns i samtliga kvarter finns nord-sydligt löpande rygghäckar av spirea, tuja, oxbär och hagtorn. Kvarter 14-2c och 15-3 har också kringgående häckar. Längs med grusgångarna växer 10 äldre träd, huvudsakligen mitt på kyrkogården. Gångsystem I ett tidigaste skede antas att det bara funnits stigar över kyrkogården, något som också syns vara fallet på Dahlbergs teckning ovan. Den första medvetet anlagda gången drogs år 1800 från Likporten till kyrkans sydportal. 1813 tillkom gången från Bergsluckan till nuvarande huvudingången. Övriga gångar tillkom 1841. Trappan med dess låga steg mellan Brudporten och västra ingången tillkom 1917. Gångarna skiljer de enskilda kvarteren från varandra och med undantag av kvarter 15-3 där gångar in till gravkapellet finns består alla gångar inne i kvarteren endast av gräs. Gravvårdstyper På gravkartan från 1941 finns i stort sett enbart grusade gravar med stenram eller häckomgärdning på kyrkogården, enda undantaget är linjegravsområdena i kvarter 15-3 och 16-4. Dessa är med två undantag alla borttagna. Trots att miljön alltså omskapats kraftigt sedan gravkartan 1941, finns ett mycket stort antal ålderdomliga vårdar kvar på kyrkogården. De är i hög utsträckning koncentrerade till kvarter 11-1 där de är glest spridda i hela kvarteret och till kvarter 12-2a där de utgör mer än hälften av vårdarna. Enstaka äldre vårdar förekommer dock på hela kyrkogården. Många av de äldre vårdarna är tillverkade lokalt och av den lokala kalkstenen. Inte mindre än 64 vårdar är äldre än 1900 och den äldsta vården som står på urpsrunglig plats är en mycket välbevarad kalkstensvård från 1658. 7 vårdar på ursprunglig plats är resta under slutet av 1700-talet och tillhör därmed de ursprungliga vårdar som restes efter kyrkogårdens omdaning 1790. Till dessa hör vården över stenhuggaren Peter Hultsten och prosten Tiburtius Erici Tiburtius och hans maka. Tiburtius var förutom prost i Vreta politiker och satt i Riksdagen för prästeståndet. Han var den som föreslog och genomdrev den berömda kungliga namnstämpeln, dvs att kung Adolf Fredriks namnteckning ersattes av en stämpel som riksdagen själv kunde trycka på dokument utan att kungen behövt se dem. 14 vårdar är från 1800-talets första hälft, en stor andel av dem från de första årtiondena på seklet, vilket bör innebära att också dessa är de ursprungliga på sina respektive platser. Bland dessa finns prosten i Vreta sedermera biskopen i Linköping och ärkebiskopen J A Lindblom. Lindblom var bland annat ansvarig för omgestaltningen av kyrkogården på 1790-talet. 2 Hultsten och hans son med samma yrke anses också ha huggit en stor del av kalkstensvårdarna på kyrkogården. Han var också en radikal framtidsbiskop och under hans tid revs ett stort antal medeltidskyrkor och ersattes med nya moderna byggnader i tidens anda. Bland de övriga tidiga 1800-talsvårdarna finns också en tillhörig Växjöbiskopen O L Wallqvists, död 1800. Till skillnad från 1941 då gravkartan visar att endast gravarna på allmänna linjen inte var grusade finns idag endast en enstaka grusad grav kvar i kvarter 12-2a, denna är också inramad av ett järnstaket. Till de mera ovanliga gravvårdarna hör 4 träkors. 1 gravkulle och 2 avancerade järnkors, det ena importerat från Österrike. Till de udda vårdarna hör också en obelisk och en hög bautasten. Ett stort antal värdar är liggande, dessa är ofta samlade familjevis. I övrigt är de flesta vårdarna relativt höga och smala, även de yngre. Ett mycket stort inslag av vårdar av kalksten finns allmänt, vilket ger även yngre vårdar ett ålderdomligt utseende. Längst norrut i kvarter 14-2c finns de yngre gravarna tillhöriga den grevliga ätten Douglas från Stjärnorp vilkas äldre gravar finns i det Douglaska gravkapellet. De består av en rad liggande kalkstenshällar samt en triangulär vård över greve Gustaf Otto Douglas, död 1830. Gravvårdarnas titlar och ibland ortnamnen visar att kyrkogården kan betraktas som en nationell kyrkogård. Inslaget högre akademiker är mycket stort särskilt i kvarter 15-3 och ortnamnen visar att även om gravar med anknytning till länet dominerar stort finns det även inslag av folk från olika delar av landet utan direkt anknytning till Vreta som ändå valt denna kyrkogård. Byggnader I norra delen av kvarter 15-3 står gravkapellet som är murat av gråsten med tegeltak. Byggnaden är sannolikt medeltida, även om den på Erik Dahlbergs bild av kyrkogården är timrad. Byggnaden tjänade som sockenmagasin mellan 1750 och 1863 varefter den fick sin nuvarande användning. BESKRIVNING AV ENSKILDA KVARTER Kvarter 11 eller 1 Gravplats nr 1-62 Kvarteret ligger längst i nordväst på den gamla kyrkogården. Det utgörs av platserna 1-62. Gravkartan är från regleringen 1941 och kvarteret har genomgått stora förändringar sedan dess. Kartan visar ett relativt intrikat och oregelbundet system av huvudsakligen stora stenramsgravar vilka inte finns kvar idag då kvarteret är huvudsakligen arrangerat i raka rader. Större delen av vårdarna har därför fått löpnumrering. Efter gravnummer 39 är överensstämmelsen med gravkartan så dålig att löpnummer använts. Allmän karaktär Öppen karaktär med gräsmatta med raka rader gravar utefter nordsydligt orienterade rygghäckar. Ett stort antal äldre kalkstensvårdar finns i kvarteret. Ett par äldre vårdar står fritt utanför systemet med rygghäckar. Omgärdning Kvarteret omgärdas helt av grusgångar. Ingångar Kvarteret ligger mitt på kyrkogården. Vegetation Fyra linjer rygghäckar i nordsydlig riktning finns. Från väster en häck som i norr börjar med en 0,6 m hög spirea. Denna avbryts vid ett gravmonument av en inbuktande 1,0 m hög hagtornshäck varefter den i söder avslutas med en 0,5 m hög hagtornshäck med svängda ändar. Därefter följer en 0,6 m hög spirea som endast finns i den norra delen av kvarteret. Därefter följer en 1,0 m hög oxbärshäck som löper genom hela kvarteret. Längst i öster finns en lika hög oxbär som också följer kvarterets längd. Längst i nordöst finns en kortare östvästlig hagtornshäck och en klippt alm. En motsvarande alm står också i kvarterets sydöstra utkant. Gångsystem Grusgångarna finns kring kvarteret medan det inne i detsamma endast finns gräsgångar. Gravvårdstyper Gravvårdarna är resta mellan 1791 och 2005. Ett mycket stort antal äldre vårdar är bevarade inom kvarteret. 4 stycken från sent 1700-tal, 2 från 1800-talets tidigare hälft och 12 från dess senare hälft. Till största delen är dessa alla relativt smala höga kalkstensvårdar med svagt spetsat överstycke. En med steleform finns också. En av de äldre vårdarna har dekorerats med en huggen urna och lagerkrans. Bland de yngre vårdarna är huvuddelen från tidigt 1900-tal men ett stort inslag från 1940- och 1950-talen finns. Många är liggare anslutna till äldre vårdar. Av det stora antal stenramsgravar som finns på gravkartan från 1941 har endast 1 bevarats (grav 5, rådmannen C E Wedin, död 1889), denna grav är också försedd med en hög obeliskformad gravvård. Bland de begravda i kvarteret märks bland annat stenhuggaren Peter Hultsten, död 1799, som tillverkade de södra grindstolparna och som tillsammans med sin son och efterträdare tillverkat många av kalkstensvårdarna på kyrkogården. Dessutom biskopen J A Lindblom som bland annat ansvarade för kyrkogårdens omgestaltning på 1790-talet. Titlar av olika slag förekommer på 32 av vårdarna. Dessa fördelas relativt lika mellan kyrkans eget folk (5), högre offentlig anställda (4) och förtroendemän i rättsväsendet (7) samt lantbrukare och hemmansägare (10). Övriga titlar är ingenjör, stenhuggare, målarmästare och konditor. Kvarter 12 tidigare 2a Gravplats nr 1-16 Kvarteret är beläget längst i nordöst på gamla kyrkogården, på den del som togs i bruk 1790. Det är beläget norr om den gamla Bergsporten I öster och kyrkan kor i väster. Gravkartan från 1941 visar uteslutande stora grusade stenramsgravar. Av dessa finns en enstaka bevarad. Gravnumreringen stämmer dock fortfarande. Allmän karaktär Litet kvarter på en öppen gräsmatta öster om koret. Majoriteten av gravvårdarna är av kalksten och mycket ålderdomliga. Omgärdning Grusgångar Ingångar I anslutning till kvarterets sydöstra hörn finns det som tidigare var Bergsluckan och som nu är öppning till kvarter E. Vegetation Endast gräsmatta. Gångsystem Omgivande grusgångar, hela kvarteret består av gräsmatta. Gravvårdstyper Gravvårdar från 1759-1980. Mer än hälften av vårdarna är från 1800-talet eller äldre. 2 vårdar är från 1700-talet, 3 från 1800-talets första hälft och lika många från den senare hälften. De två äldsta är resta över prosten Tiburtis Erici Tirburtius död 1787 och hans hustru Maria Brost död 1759. Dessa två är från tiden före 1790, när kvarteret tillkom och bör vara ditflyttade. Tiburtius var trädgårdsintresserad och var bland annat den som planterade de första träden på kyrkogården och som anlade prästgårdens första större trädgård. Större delen av de äldre vårdarna är huggna i lokal kalksten och har rundade överstycken. En av dem står innanför ett järnstaket och har en grusad plan runt. Ett par är försedda med höga socklar på vilken texten anbringats. Två av 1800-talsvårdarna är stora liggande vårdar. En vård är ett kalkstenskors. De äldre vårdarna kompletteras med 6 stycken från 1900-talet med en spridning i tid mellan 1910 och 1980. Dessa är oftast kompletteringar till de äldre. Titlarna visar att detta är ett kvarter som åtnjutit hög status. Sammanlagt förekommer titlar på 17 gravvårdar. Bland de begravda ingår en greve, högre officerare, en överläkare, två prostar och ett flertal lärare. En enda titel som anknyter till jordbruket är rusthållaren. Två vårdar är lagda över två generationer slussinspektörer. En helt udda titel i sammanhanget är 1:e trafikinspektör. Kvarter 13 eller 2b Gravplats nr 1-32 Kvarteret är beläget i mitten av de tre östligaste kvarteren på gamla kyrkogården, mellan det som tidigare var Bergsluckan och Likporten. Kvarteret utgör en del av den ursprungliga kyrkogården. Gravkartan från 1941 visar uteslutande stora grusade stenramsgravar. Av dessa finns en enstaka bevarad. Gravnumreringen stämmer dock fortfarande. Allmän karaktär Fyra rader gravvårdar uppställda i nordsydlig riktning mellan två rygghäckar. Gravvårdarna är till stor del ordnade familjevis i serier med många vårdar i varje. 10 vårdar av varierande typer är från 1800-talet. Omgärdning Grusgångar på alla sidor. Ingångar Kvarterets nordöstra och sydöstra hörn ansluter till de gamla Bergs- och Likportarna som numera är enklare ingångar till kvarter A respektive E. Vegetation Genom hela kvarteret löper två nordsydligt orienterade rygghäckar. I öster en 1,3 m hög oxbärshäck och i väster en 0,7 m hög idegranshäck. Gångsystem Kvarteret omgärdas av grusgångar men har endast gräsgångar inom sig. Gravvårdstyper 1808-1999. 10 av vårdarna är från 1800-talet, alla utom 1 från de sista årtiondena. Längst i öster finns en rad av liggande kalkstensvårdar. En grav är försedd med ett träkors och en med en trasig urna i röd kalksten. Flera gravplatser avsatta för medlemmar i samma familj (familjen Beckman i Kungsbro, fam Gärdeman m.fl). Ortnamen på vårdarna visar att flera högre akademiker utsocknes ifrån begravts här. 29 gravvårdar är försedda med titlar. Dessa har en tydlig akademisk tyngdpunkt med ett stort inslag jurister. Kronofogde förekommer 3 gången medan häradshövding, revisor, assecor, regeringsråd, kammarättsåklagare och häradshövding förekommer 1 gång vardera. Högre akademiska titlar har också 2 biskopar, 1 fil mag, 1 fil lic, 1 professor, 1 jounalist, 2 agronomer och 2 tandläkare. Dessutom finns 1 överste och en amiral. Mer normala titlar är 1 trädgårdsmästare, 3 hemmansägare, 3 arrendatorer (fam Beckman Kungsbro), två lärare och 1 kantor. Kvarter 14 tidigare 2c Gravplats nr 1-98 Kvarteret är beläget gamla kyrkogården direkt söder om kyrkan. Gravkartan från 1941 visar uteslutande sannolikt grusade häckomgärdade gravar. Kvarteret är kraftigt omdisponerat sedan dess och samtliga häckomgärdningar och grusgravar är borta. Flera mycket ålderdomliga gravvårdar står dock kvar på ursprunglig plats. Gravnumreringen stämmer överens med gravkartan. Allmän karaktär Kvarterets karaktär skapas bland annat av att det omgärdas med en häck innanför den yttersta gravraden. Denna är öppen vid familjen Douglas gravar i norr och en ingång i söder. Innanför skapas ett kvadratiskt rum. Flertalet gravvårdar är sentida men längst i öster finns flera riktigt ålderdomliga vårdar, bland annat en från 1658. Omgärdning Kvarteret omges av grusgångar på alla sidor. Ingångar Kvarteret ligger mitt på kyrkogården. Vegetation Innanför den yttersta gravraden finns en 0,6 m hög tujahäck runt hela kvarteret. Denna har en öppning i sydöst och vid familjen Douglas gravar i norr. I mitten av kvarteret finns två nordsydligt löpande rygghäckar. I öster en 0,7 m hög berberis och i väster en 0,6 m hög oxbärshäck. I kvarterets södra utkant står en rad av fyra lövträd. Gångsystem Kvarteret omges av grusgångar. Inne i kvarteret finns endast gräsbevuxna gångar. Gravvårdstyper Gravvårdar från 1658-2002. 8 vårdar, huvudsakligen koncentrerade till kvarterets östra del är från tiden före 1900. De enda av dessa som är äldre än 1850 är den tidigare nämnda 1600- talsvården samt Gustaf Otto Douglas triangulära gravvård från 1830. En särställning bland de äldre vårdarna intas av biskopen J J Hedréns gravvård som står på en gräskulle och är i form av ett enklare gotiskt fönster och Rikard Brings och Charlotta Westins gravvårdar som är låga marmorkors. Ätten Douglas yngre gravar är placerade längst norr ut i kvarteret och består av en rad kalkstensliggare. Övriga gravvårdar är alla likartade, relativt smala och höga, även de nyare. På Percy Dalhammers gravvård längst i söder omtalas en drunkningsolycka på Roxen 1946. Gravvårdarnas titlar visar stor social blandning från grevar och biskopar till rena hantverks eller kroppsarbetartitlar. Sammanlagt har 48 gravvårdar titlar av olika slag. Bland ätten Douglas gravar finns titeln greve 4 gånger och i övrigt ambassadör och kammarherrre. Övriga titlar som tyder på högre stånd är biskopen, justitieombudsmannen, godsägaren (2) och direktör/fabrikör (3). 3 titlar är militära, 1 kapten och 2 livgrenadjärer. Kyrkliga titlar förutom biskopen är kyrkvärden (3), kyrkoherden (1) och kantorn i Gräsgårds församling (Öland). Lantbrukare och hemmansägare förekommer 7 gånger. Flera titlar är av ovanligt slag som den ålderdomliga titeln fjerdingsmannen och titlar som 1:e linjemästaren, telefonföreståndarinnan, möbelarkitekten, musikdirektören och stationsföreståndaren. Övriga titlar är privatchauffören och köpmannen (2 vardera), målarmästare, murare, byggmästare, snickare och smed. Kvarter 15 tidigare 3 Gravplats nr 1-312 Kvarteret utgör den östra halvan av södra kyrkogården. Allmän karaktär Kvarter 15-3 präglas av gravkapellet i nordväst och den omgivande häcken, vilken ger kvarteret en prägel av ett stängt rum. Kvarteret är kraftigt förändrat sedan 1941 och det stora antal grusade gravar som redovisas på gravkartan är alla borta. Den tydliga skillnad mellan enklare linjegravar i kvarterets inre och köpegravar i det yttre är också borta. Däremot har större delen av gravvårdarna i det yttre behållits, medan de i det inre ersatts. Här dominerar istället relativt anonyma låga breda vårdar från senare delen av 1900-talet. Titlar på gravvårdar är relativt få och de med anknytning till lantbruket dominerar stort. Genomgående är kvarteret präglat av lägre status än kvarteren längre norrut på den gamla kyrkogården. Omgärdning Endast grusgångar. Ingångar Kvarteret ligger inne på kyrkogården. Södra ingången ansluter i kvarterets sydvästra utkant och öppningen in till nya kyrkogården och kvarter O, ansluter i den sydöstra utkanten. Vegetation Kvarteret omsluts på alla sidor av en häck som lämnar den yttersta gravraden utanför. Denna är i väster en 1,2 m hög hagtorn, i nordväst och norr en 0,6 m hög tuja, i öster en 1,2 m hög hagtorn och i söder en 1,1 m hög tuja. Inne i kvarteret finns 4 nordsydligt löpande rygghäckar. Från väster en 1,3 m hög tuja, en nedklippt häck av okänd sort, en 1,2 m hög liguster samt en 1,2 m hög tuja. Nordväst om gravkapellet står två höga tujor. I södra delen växer en gammal hög tuja. Gångsystem Kvarteret omges helt av grusgångar. Från väster leder en smal grusgång in till gravkapellet genom en öppning i häcken. Denna har en motsvarighet också i nordöst. Gravvårdstyper Gravarna är daterade mellan 1809-2005. Gravvårdarna i kvarteret är genomgående yngre än i kvarter 11-14. Vård nr 2, rest över A P Joelsson från Bergs Frälsegård visar att denne blivit 119 år gammal (1857-1976). Gravkartan från 1941 visar ett kvarter med stora stenramsgravar i kvarterets utkanter samt en dubbelrad med något mindre grusade gravar innanför denna, sannolikt med häckomgärdade gravar. I kvarterets inre syns tätt placerade linjegravar. Kvarteret är idag helt förändra och några grusade gravar finns inte kvar. Numreringen stämmer dock fortfarande. Gravvården från 1809 är av lokal röd kalksten. Den står nära södra grinden och är en solitär, alla andra vårdar i kvarteret är betydligt yngre. Ytterligare en vård från 1800-talets senare del finns dock. En stor grupp vårdar är från tidigt 1900-tal, men 1950-1970-tal dominerar stort bland vårdarna. Huvuddelen av de något äldre vårdarna är smala och relativt höga medan de yngre oftast är låga och breda. De förra finns huvudsakligen i kvarterets yttre och de senare i det inre, där de ersatt de tidigare linjegravvårdarna. Kvar av linjegravarna är två träkors i kvarterets södra del. Ytterligare ett träkors av senare datum finns också. Titlarna på gravvårdarna i kvarteret är betydligt färre än i de tidigare kvarteren (22 st) och visar på ett betydligt enklare ursprung än i de tidigare kvarteren. Hälften visar på jordbrukare (lantbrukaren/hemmansägare 10 st, skattemannen 1 st, trädgårdsmästaren, 1 st). Kvinnliga yrkestitlar är genomgående ovanliga. Här förekommer dock titeln hushållerskan. Av lokalt intresse är titeln slussvakten som förekommer 1 gång. 2 titlar visar på militärer, fanjunkaren och livgrenadjären. Övriga som förekommer 1 gång vardera är, handlanden, mjölnaren, byggmästaren, lantbrevbäraren, kyrkovaktaren och frisörmästaren. Byggnader I kvarterets nordvästra del finns gravkapellet, en byggnad av sannolikt medeltida ursprung. Se beskrivningen av gamla begravningsplatsen allmänt. Kvarter 16 tidigare 4 Gravplats nr 1-111 Kvarteret är beläget längst i sydväst på gamla kyrkogården och utgörs huvudsakligen av den mark som tillkom 1790. På gravkartan från 1941 finns 5 rader med grusade stenramsgravar i väster och två motsvarande rader i öster. Dessa omger det som särskilt kvarter markerade kvarter 4 linje i mitten. Idag är samtliga grusade gravar borttagna och gravarna arrangerade efter nord-sydliga rygghäckar. Gravnumreringen stämmer dock och en stor del av de äldre vårdarna finns kvar. Allmän karaktär Kvarteret består av en öppen gräsmatta med gravarna arrangerade utefter fyra nordsydligt löpande rygghäckar. I kvarterets mitt finns det gamla linjekvarteret som utgör ett eget kvarter med egen karaktär. Omgärdning Kvarteret omgärdas helt av grusgångar. Ingångar Kvarteret ligger inne på kyrkogården, men intill södra ingången i sydöst och den sydvästra i nordväst. Vegetation Kvarteret har tre nordsydligt löpande rygghäckar. Från väster en 1,1 m hög tuja, en 1,1 m hög hagtorn och en 0,98 m hög oxbärshäck. Längs grusgången i kvarterets östra utkant finns 3 lövträd. Gångsystem Kvarteret omges av grusgångar, men i dess inre finns endast gräsgångar. Gravvårdstyper Gravvårdar från 1803-2002. Två vårdar är från 1800-talet. 1803 respektive 1891. Vårdarna är annars huvudsakligen från 1950 och framåt. De är genomgående relativt smala och höga och en stor andel, ca 50% är av kalksten. Två avancerade smideskors, varav det ena är en import från Österrike finns liksom ett enklare träkors. 27 av vårdarna uppvisar titlar varav de flesta har anknytning till lantbruket. Bland dessa förkommer dock en del ovanligare titlar som lägenhetsinnehavaren (dvs torparen) lantbruksdirektören, agr lic (1 gång vardera) och rättaren (2 gånger). Den mera vanliga titeln hemmansägare förekommer 6 gånger , godsägaren 1 gång och trädgårdsmästaren 2. Flera titlar anknyter till samfärdsel som brovakten (1), slussvakten (2), banvakten och tågmästaren (1). Övriga titlar är verkmästaren, köpman, byggnadssnickaren, lärarinnan, livgrenadjären (2) och assecor. Kvarter 32 tidigare 4 linje Gravplats nr 1-103 Kvarteret är insprängt i kvarter 16-4 och utgörs av tre nordsydligt löpande rader med tätt placerade gravvårdar. Jämfört med gravkartan från har ytterligare en rad gravar tillkommit vilket försvårar nummeridentifieringen av de enskilda vårdarna. Allmän karaktär Tre gravrader med tätt placerade huvudsakligen mindre vårdar insprängda i kvarter 16-4. Ett fåtal linjevårdar finns bevarade. Huvudelen av vårdarna är av senare datum. Omgärdning Kvarteret omgärdas helt av kvarter 16-4. Ingångar Saknas. Vegetation Två nordsydligt löpande rygghäckar finns. Den västra är helt nedklippt medan den östra är en 1,2 m hög oxbärshäck. Gångsystem Endast gräsgångar. Gravvårdstyper Gravvårdarna är daterade mellan 1930 och 2005. De består av tätt stående huvud-sakligen moderna vårdar av smalare typ. Enstaka äldre är bevarade. Flera av dessa (8 st) är av uttalad linjevårdskaraktär. Två fernissade träkors och ett mindre kalkstenskors finns också. Avvikande från alla de andra är en hög kalkstensvård rest över kokerskan Amalia Charlotta Larsson 1943, hon hedrade svenskt namn i främmande land 1879-1939, genom plikttrogenhet och yrkesskicklighet och skänkte sin kvarlåtenskap till sin hemsocken, Vreta kloster. Titlar är mycket ovanliga i kvarteret. Förutom kokerskan förekommer bara skohandlare, adjunkten, smeden och lantbrukaren. 2. 1916 ÅRS UTVIDGNING Kyrkogården utvidgades 1916 med ett triangulärt format område öster om den gamla kyrkogården. Den nya kyrkogården utformades av arkitekten Erik Fant. Planen tog fasta på områdets form med två långsmala områden i nordsydlig och östvästlig riktning. Ett långsmalt kvarter (A) anlades utmed den gamla östmuren och ett något bredare i östvästlig riktning (FK). Där de båda möttes längst i nordväst anlades ett fyrkantigt kvarter med en öppen gräsplan i mitten och tårpilar runt. Medan kvarter A förblev öppet planterades träd runt hela den östvästligt orienterade delen. På den lägre liggande marken mellan de båda spetsarnas ändar anlades kvarter D och J kring en triangulär damm med springbrunn. I tidens anda fanns en tydlig uppdelning mellan dyrare, större gravplatser och enklare. Kvarter E reserverades för ortens främsta industrifamiljer, kvarter A försågs med stora gravplatser. De enklare gravarna låg i kvarter D, J och det inre av kvarter K. Allmän karaktär Kyrkogården ligger inom kalkstensmurar och har en uttalad parkkaraktär vilken uppnås med hjälp av växelverkan mellan alléer, strategiskt planterade träd, öppna gräsytor och en vattenspegel. De olika elementen bryter ned den stora helheten i mindre intimare rum. Omgärdning I väster utgör den gamla kyrkogårdens östra mur den nyas västra. I norr finns mot kvarter 20- E en gråstensmur som skiljer kvarteret från det som tidigare var avfallshanteringsanläggning. Muren är ca 1 m hög och kallmurad med ca 0,4-0,6 m stor rundad sten. Dess högre baksida är beväxt med syren och ej synlig i dagsläget, den håller dock på att tas fram. Resten av sträckan gränsar mot det högre liggande kvarter L. Upp mot detta kvarter finns en grässlänt som kröns av kvarter L:s södra gräns vilken utgörs av en 1,2 m hög hagtornshäck. Den sydöstra begränsningen utgörs av en låg kalkstensmur byggd av ca 0,5 x 0,2 m stor sten lagd utan bruk. Utmed norra och sydöstra utkanten löper en rad av 7 respektive 10 lövträd. Ingångar I väster finns två ingångar i form av enkla öppningar i muren på de platser där de båda stigluckorna, Likporten och Bergsluckan tidigare fanns. I norr leder en trappa upp till kvarter 26-L. I sydväst finns en gång som leder över muren och in till kvarter 28-N. Vegetation Förutom i omgärdningen finns häcksystem och träd i flera av kvarteren. Kvarter 17-A består endast av en öppen gräsmatta. I kvarter 19-D finns en plogformad 0,5 m hög berberishäck i mitten av det trekantiga kvarteret. I gränsen mot kvater 24-J står dessutom en 1,2 m hög bokhäck. I kvarter 24-J finns två stycken 0,9-1,2 m höga L-formade oxbärshäckar. Kvarter 20-E är arrangerat som en öppen rektangulär gräsyta flankerad av fyra tårpilar. Av dessa finns tre kvar idag. I norra utkanten av kvarteret står en rad med höga smala tujor. I öster omger de långsmala kvarteren 21-F, 22-G och 23-H en större gräsyta innehållande kvarter 25-K. De långsmala kvarteren är alla anlagda i skuggan under en rad av höga lövträd. I kvarter 25-K finns 4 nordsydligt löpande rygghäckar och två tvärställda motsvarande längst i öster. Från väst är de en 0,7 m hög spirea, en 0,3 m hög idegran, en 0,7 m hög tuja, en 1,0 m hög oxbärshäck. De tvärställda häckarna består av lika höga oxbär. Gångsystem I kvarter 17-A löper en grusgång utmed hela kvarterets längd lämnande en gravrad utanför. I kvarter 20-E delas den centrala gräsmattan av en öst-västlig grusgång medan en nordsydlig motsvarighet löper innanför den yttersta gravraden i öster och väster. Kvarter 25-K omges helt av en grusgång som lämnar de övriga kvarteren utanför. I kvarter 19-D och 24-J finns endast gräsgångar. Gravvårdstyper I kvarter 17-A består vårdarna huvudsakligen av kalkstensvårdar, stående längs med kvarterets utsida och liggande på gräsmattan i mitten. I kvarter 19-D finns 2 äldre vårdar från 1917 respektive 1921 finns bevarade av de ursprungliga i kvarteret. Resten består av små moderna vårdar från de sista årtiondena. Ett specialdesignat träkors finns också. I kvarter 24-J finns 3 äldre gravvårdar varav två liggande av uttalad linjekaraktär och utanför det nuvarande systement finns. Två är daterade 1918 och 1933. Den tredje saknar datum. Ett järnkors av Åtvidabergstyp finns. Övriga är låga smala moderna vårdar från 1980-2005. BESKRIVNING AV ENSKILDA KVARTER Kvarter 17 eller Långkvarteret tidigare kvarter A Kvarteret saknar gravkarta och är löpnumrerat 1-100 Kvarteret ligger utmed den gamla östra kyrkogårdsmuren och utgör den västligaste delen av den nya kyrkogården. Allmän karaktär Kvarteret är en viktig del av den ursprungliga nya kyrkogården och består av en öppen gräsmatta i mitten med liggande vårdar och en rad med stående vårdar utmed kvarterets utkanter. Vårdarna längs med utkanten är oftast höga och smala . Indelningen mellan de olika vårdarna är strikt och konsekvent genomförd och utgör det viktigaste elementet i kvarterets särskilda karaktär. Kvarteret omgärdas helt av kalkstensmurar som reglerar höjdskillnaden mot den gamla kyrkogården som ligger högre och resten av den nya kyrkogården som ligger lägre. Kvarteret för därmed karaktären av en längsmal terrass. Omgärdning I väster utgörs kvarterets gräns av den gamla kyrkogårdens östmur. I norr är kvarteret helt öppet ut mot fyrkanten i kvarter 20-E. I öster finns en 1,2 m hög tujahäck i gränsen mot kvarter 19-D. Längs hela sträckan i öster, både i gränsen till kvarter 19-D och 24-J finns en kalkstensmursterrass, vilken tar upp den höjdskillnad på ca 1,2 m som finns mellan kvarteren. Muren är uppsatt utan bruk och består av 0,5 x 0,2 m stora kalkstensskivor. I söder är kvarteret smal och rundat. Här finns både häcken och kalkstensmuren. Ingångar I väster finns två ingångar i form av enkla öppningar i muren på de platser där de båda stigluckorna, Likporten och Bergsluckan tidigare fanns. I norr är kvarteret helt öppet mot kvarter 20-E. I öster finns en trappa ned till kvarter 19-D. Denna består av 6 steg av kalksten. Vegetation Kvarteret består av en öppen gräsmatta. Gångsystem En grusgång löper runt hela kvarteret och lämnar en gravrad utanför. En gång leder via trappan från kvarter 20-D och rakt genom kvarteret fram till begravningskapellet på gamla kyrkogården. Gravvårdstyper Gravvårdarna täcker tiden 1908-2004, trots att kvarteret invigdes 1917. Huvuddelen av dem är av kalksten. De som står i utkanten är ungefär lika höga, smala vårdar och de som finns i det inre är alla liggande och ungefär lika stora. Vårdarna är till största delen de ursprungliga från 1910- och 1920-talen kompletterade med ett mindre antal senare vårdar. Titlar är vanligt förekommande på vårdarna i kvarteret och finns i 47 fall. Lantbruksyrken dominerar stort med 19 av titlarna, 14 vårdar är resta över hemmansägare/lantbrukare och 1 vardera över gårdsägaren, nämndemannen, rättaren, godsägaren och trädgårdsmästaren. Titlar anknutna till lokalt näringsliv är brovakt och fiskare (2 vardera) samt slussvakt, stenarbetare, mjölnare och poststationsföreståndare. Militärer finns 4 st, översten av 1:a graden och 3 kaptener. Kvinnliga titlar är änkefru, hustrun och barnmorskan. Övriga är spannmålshandlaren (2 st), maskinisten, inspektor, sjökapten, direktör, 1:e kontrollör, bokhandlare, överläkare, kantor och köpman med 1 vardera. Kvarter 19 eller D Kvarteret saknar gravkarta och är löpnumrerat 1-43. Allmän karaktär Litet triangulärt format kvarter nedanför kvarter A och söder om springbrunnskvarteret J eller 25. Kvarteret är tillkommet 1916. Gravarna är arrangerade dels längs med kvarterets utsidor och dels kring en plogformad häck i mitten. Omgärdning Kvarteret omgärdas av kalkstensmurar mot de högre liggande kvarteren i öster och väster och med en 1,8 m hög syren och en 0,2 m hög kalkstensmur i norr. Muren mot kvarter A-17 i väster är 1 m hög och intill den växer en 2 m hög tujahäck. Muren mot öster är 1 m hög. Ingångar Gången mellan kvarter D-20 och J-25 markeras av en öppning i häcken flankerad av klippta tårpilar. Till kvarter A-17 leder en kalkstenstrappa om sju steg genom muren Vegetation I mitten av kvarteret finns en plogformad berberishäck som är ca 1 m hög. Gravplatserna längs östra och västra murarna är avgränsade av 1 m långa och 0,5 m höga berberisbuskar. En grav är flankerad av aronia. Gångsystem Gångar endast av gräs. Gravvårdstyper 2 äldre vårdar från 1917 respektive 1921 finns bevarade av de ursprungliga i kvarteret. Resten består av små moderna vårdar från de sista årtiondena. Ett specialdesignat träkors finns också. Två titlar, godsägaren respektive grenadjären förekommer. Kvarter 20 tidigare E Gravplatserna är onumrerade på gravkartan. Kvarteret är den nordvästligaste på den nya kyrkogården. Det består av 4 mycket stora gravmonument OF Svenssons eller det Svenfeldska monumentet och 3 stora grusgravar tillhörande familjen Egnell. På den centrala gräsmattan finns ett mindre antal liggande vårdar. Vid inventeringen har kvarteret löpnumrerats med en serie nummer för vardera O F Svenssons monument familjen Egnells tre gravar och den öppna gräsmattan. Allmän karaktär Fyra mycket stora gravar, de tre Egnellska i väster och O F Svenssons i norr tar upp hela kvarterets utsidor. Innanför dem bildas en öppen gräsplan på vilken det i det ena fallet finns liggande vårdar. Kvarterets hörn är markerade med klippta tårpilar av vilka 3 ännu finns kvar. Omgärdning I väster ansluter kvarteret till den gamla kyrkogårdens östra mur. I norr finns mot kvarter en gråstensmur som skiljer kvarteret från det som tidigare var avfallshanteringsanläggning. Muren är ca 1 m hög och kallmurad med ca 0,4-0,6 m stor rundad sten. Mot öster är kvarteret helt öppet mot kvarter 25-K och i söder helt öppet mot kvarter 17-A. Ingångar I sydväst och nordväst finns enkla öppningar i muren mot gamla kyrkogården. Vegetation Runt den kvadratiska gräsmattan står tre av ursprungligen fyra klippta tårpilar kvar. I norr avgränsas grusvägen från O F Svenssons gravmonument av sex klippta träd. De Egnellska gravarna har avgränsande häckar och höga tujor upp mot muren. Gångsystem Norr, söder och öster om kvarteret löper grusgångar. Dessutom finns grusgångar längs med de Egnellska gravarna i väster och tvärs över gräsmattan i kvarterets mitt. Gravvårdstyper O F Svenssons gravmonument är begravningsplats för ägarfamiljen till Cloettas chokladfabrik i Ljungsbro, vilkens verksamhet på platsen drogs igång i nuvarande skepnad av O F Svensson, liksom Ljungsbro som det ideala industrisamhället. Svensson och hans efterföljande släktingar i familjen Svenfeldt är begravda under liggande kalkstenar framför själva monumentet som är en klassiserande stor vård med kolonner. Två unga barn har fått sina namn inristade direkt på huvudmonumentet. De Egnellska gravarna består av tre stora stenramsgravar med varsin huvudvård och ett antal mindre liggare över släktingar. Antalet bivårdar är 3, 4 och 6 stycken. Framför O F Svenssons monument finns på den ena av de två gräsmattorna ett mindre antal liggande gravvårdar, ofta med anknytning till Cloetta. På familjen Svensson/Svenfeldts gravar förekommer titeln disponent vid Cloettas chokladfabrik 2 gånger. Bland de Egnellska gravarna förekommer titlar som disponent 3 gånger, direktör 1 gång, possesionat 1 gång och civilingenjör 1 gång. De på gräsmattan liggande vårdarna är lagda över personer som varit högre tjänstemän eller handlare. Titlarna är fabrikschefen, expeditionschefen, kamereraren, förvaltaren och järnhandlaren. Kvarter 21 eller F Gravplats 1-19 Kyrkogården öster om kvarter 20-E består av ett oregelbundet format mittparti, kvarter 25-K som flankeras av smala utkantskvarter av vilka kvarter 21-F ligger i söder, kvarter 22-G i norr och kvarter 23-H i sydöst. Allmän karaktär Kvarteret består av två rader gravvårdar vilka är liggande närmast vägen i norr och stående bakom dessa. I kvarterets nordkant finns den trädrad som omger hela den östra delen av kyrkogårdsanläggningen från 1916. På gravkartan från 1936 (av kyrkogårdens arkitekt Erik Fant) omges samtliga gravplatser av häckar. Dessa är idag borttagna och vårdarna står fria. Omgärdning I väster är kvarteret helt öppet mot kvarter 17-A och 20-E. I norr begränsas det av grusgången kring kvarter 25-K. I öster saknas någon markant markering mot kvarter 24-H och gränsen är något oklar. I söder finns en 0,5 m hög oxbärshäck i gränsen mot kvarter 24-J. Ingångar Kvarteret ligger inne på kyrkogården. Vegetation I kvarterets norra utkant växer en trädrad om fyra uppvuxna lövträd. Gångsystem Norr om kvarteret finns en grusgång, inne i det endast gräs. Gravvårdstyper Gravvårdarna kan dateras till tiden mellan 1950 och 2002. Ingen av vårdarna tillhör de ursprungliga i kvarteret. Vårdarna är uppdelade så att den främre gravlinjen innehåller liggande vårdar och den bakre stående. Huvuddelen av vårdarna är av kalksten, några med blomrankor och treklöverblad. En vård i form av ett keltiskt kors och en vård bestående av en ren natursten finns. 10 av vårdarna har titlar. Av dessa förekommer trädgårdsmästaren 3 gånger. Övriga är majoren, ryttmästaren vid Smålands husarer, f d korpralen, byggmästaren, civiljägmästaren, trafikförman och kyrkvärden. Kvarter 22 eller G Gravplats nr 1-18 Kyrkogården öster om kvarter 20-E består av ett oregelbundet format mittparti, kvarter 25-K som flankeras av smala utkantskvarter av vilka kvarter 21-F ligger i söder, kvarter 22-G i norr och kvarter 23-H i sydöst. Allmän karaktär Kvarteret består av två rader gravvårdar vilka är liggande närmast vägen i norr och stående bakom dessa. I kvarterets sydkant finns den trädrad som omger hela den östra delen av kyrkogårdsanläggningen från 1916. På gravkartan från 1936 (av kyrkogårdens arkitekt Erik Fant) omges samtliga gravplatser av häckar. Dessa är idag borttagna och vårdarna står fria. Omgärdning Mot väster är kvarteret helt öppet mot kvarter 20-E. Mot norr gränsar kvarteret mot det högre liggande kvarter 26-L via en grässlänt som kröns av en 0,6 m hög oxbärshäck. I öster är kvarteret öppet mot det parkområde som ligger norr om kvarter 27-M och i söder avgränsas det från kvarter 25-K av en grusgång. Ingångar Kvarteret ligger mitt på kyrkogården. På ömse sidor finns dock trappor upp till kvarter 26-L. Vegetation Mitt i kvarteret växer en rad av 4 lövträd. Gångsystem Söder om kvarteret finns den grusgång som omger kvarter 25-K. Gravvårdstyper Gravvårdarna är daterade mellan 1932 och 2002, de uppdelade i en yttre rad med liggande och en inre rad med stående vårdar. En betydande andel är av kalksten. Endast 8 vårdar är försedda med titlar. Av dessa är 3 lantbrukare, två kantorer och 2 överstelöjtnanter vid 1:a livgrenadjärregementet medan 1 är busschaufför respektive disponent. Kvarter 23 eller H Gravplats nr 1-18 Kyrkogården öster om kvarter 20-E består av ett oregelbundet format mittparti, kvarter 25-K som flankeras av smala utkantskvarter av vilka kvarter 21-F ligger i söder, kvarter 22-G i norr och kvarter 23-H i sydöst. Allmän karaktär Kvarteret består av två rader gravvårdar vilka är liggande närmast vägen i nordväst och stående bakom dessa. I kvarterets sydöstra utkant finns den trädrad som omger hela den östra delen av kyrkogårdsanläggningen från 1916. På gravkartan från 1936 (av kyrkogårdens arkitekt Erik Fant) omges samtliga gravplatser av häckar. Dessa är idag borttagna och vårdarna står fria. Omgärdning Mot nordväst begränsas kvarteret av grusgången som löper runt kvarter 25-K. Mot nordöst är kvarteret öppet mot en parkmark. Mot sydöst avgränsas det av trädraden mot kvarter 27-M. I söder avgränsas det med en 0,6 m hög oxbärshäck mot kvarter 24-J. Ingångar Kvarteret ligger mitt på kyrkogården. Vegetation I kvarterets sydöstra utkant växer en rad av 6 lövträd. Gångsystem Söder om kvarteret finns den grusgång som omger kvarter 25-K. Gravvårdstyper Gravvårdarna är daterade mellan 1935 och 1986, de uppdelade i en yttre rad med liggande och en inre rad med stående vårdar. En betydande andel är av kalksten. Vårdarna är genomgående mindre än i de jämförbara kvarteren 21-F och 22-G. Endast 4 vårdar är försedda med titlar. En vardera för konditor, skräddaremästare, fotograf och änkefru. Kvarter 24 eller J Kvarteret saknar gravkarta och är löpnumrerat 1-135. Allmän karaktär Kvarter bildat kring en triangulär springbrunn. Vårdarna liksom häcksystemen är ordnade koncentriskt kring denna. Kvarteret ligger lågt som i en gryta tillsammans med kvarter D i söder. Kvarteret är tillkommet 1916. Kvarteret är helt och hållet omgjort ca 1975 och alla vårdar utom tre är utbytta med moderna smala låga dito. Omgärdning Kvarteret omgärdas av grässluttningar upp till kvarter A-17 i väster, F-21 i norr och N-28 i öster. I norr och väster toppas grässlänten av en 0,5-0,7 m hög oxbärshäck vilken saknas i öster. I söder finns en 0,2 m hög kalkstensmur och en 1,8 m hög syrenhäck i gränsen mot kvareter D-20. Ingångar Från kvarter N-28 leder i nordöst en trappa ned i kvarteret. I söder finns en ingång via kvarter D-20 genom en öppning i syrenhäcken kantad av klippta tårpilar. Vegetation S om dammen finns en kort idegranshäck som är ca 2,2 m hög. Mellan gravraderna i öst och norr finns en 1,3 m hög oxbärshäck. Gångsystem En grusad gång följer kvarteret utkant lämnande 1 gravstensrad utanför. Gravvårdstyper 3 äldre gravvårdar varav två liggande av uttalad linjekaraktär och utanför det nuvarande systement finns. Två är daterade 1918 och 1933. Den tredje saknar datum. Ett järnkors av Åtvidabergstyp finns. Övriga är låga smala moderna vårdar från 1980-2005. 8 vårdar med sammanlagt 9 titlar förekommer. Dessa visar stor spridning och ingen förekommer mer än en gång. Skomakarmästare, kyrkoherde, rektor, lantbruksdirektör, läkare, musikfanjunkare, folkskollärare, smidesarbetare respektive bonden. Kvarter 25 eller K Gravplats nr 1-77. Onumrerade liggande vårdar inne i kvarteret löpnumrerade. Kyrkogården öster om kvarter 20-E består av ett oregelbundet format mittparti, kvarter 25-K som flankeras av smala utkantskvarter av vilka kvarter 21-F ligger i söder, kvarter 22-G i norr och kvarter 23-H i sydöst. Allmän karaktär Kvarterets karaktär kommer främst av de fyra nordsydligt inriktade rygghäcksystemen, som har sin fortsättning i de två tvärställda rygghäckarna längst i öster. Den västligaste gravraden med den Egnellska sarkofagen i mitten och flankernade liggare till denna ansluter helt till kvarter 20-E och utgör en del av utformningen av detta kvarter. Omgärdning Kvarteret omgärdas helt av grusgångar. Ingångar Kvarteret ligger mitt på kyrkogården. Vegetation Kvarteret har fyra nordsydligt löpande rygghäckar i väster. I den smalare avslutningen mot öster finns en nord-sydlig och en sydöst-nordvästlöpande häck. Från väster en 0,7 m hög spirea, en 0,3 m hög idegran, en 0,7 m hög tuja, en 1,0 m hög oxbär. De tvärställda häckarna är båda 0,8 m höga oxbär. I kvarterets västra del finns en tårpil. Gångsystem Grusgången löper runt kvarteret. Inne i kvarteret finns endast gräsgångar. Gravvårdstyper Gravvårdarna är daterade från 1902 fram till 2005, trots att kvarteret anlades 1916. I väster finns en sarkofag över grosshandlare Egnell som kröns av en järnurna. I resten av kvarteret finns en relativt jämn blandning av liggande och relativt höga och smala stående vårdar, dock utan något tydbart system. 17 gravvårdar har försetts med titlar. Titlarna understryker de olika kvartersdelarnas status. Gravlinjen i väster visar upp titlarna fabrikör, lasarettsläkare och grosshandlare. Inne i kvarteret är titlarna arbetarklass och hantverkare, skäddarmästare (2 st), slussvakt (2 st), stenhuggare, postförare, byggmästare, anläggningsarbetare, murare och den ovanligare titeln tunnbindare. Till detta kommer 3 livgrenadjärer och 1 enda lantbrukare. 3. 1922 ÅRS UTVIDGNING Kvarter 26 eller L Gravplats nr 1-150. I det inre finns onumrerade gravplatser som givits löpnummer. Kvarter 26-L ligger avskiljt från resten av kyrkogården, norr om den övriga nya kyrkogården och öster om klosterruinerna. Den ligger ca 1-2 m högre än den övriga anläggningen och är särhägnad. Kvarteret är det enda från 1922 års utvidgning. Varför samma beskrivning gäller kyrkogårdsdelen som kvarteret. Kvarteret är oregelbundet och femuddigt men närmast triangulärt till formen. Allmän karaktär Högt liggande kvarter inom kalkstensmurar. En gravrad utmed utkanten och två med små schackrutformiga häckar innanför den yttersta grusgången. På mittytan innanför den inre grusgången finns en växelverkan mellan nord-sydligt löpande rygghäckar, höga tujor och klippta parkträd. Kvarteret är på Erik Fants karta från 1936 helt annorlunda än idag. Det präglas 1936 av häck eller stenramsomgärdade gravar. Endast grusgångarna är kvar från originalet, med undantag av att en genomgående gång genom mittgräsmattan tagits bort. Omgärdning Kyrkogårdsdelen omgärdas helt av kalkstensmurar som i den västra delen är medeltida, men påbyggda 1916. Murarna är ca 1,0-1.4 m höga och uppbyggda av ca 0,5 x 0,2 stor kalksten. Murarna kröns av en hagtornshäck som i väster och norr är ca 1,5 m och i söder ca 1,2 m hög. Ingångar Den avsmalnade trappan upp till kvarter 26-L i sydväst. I väster finns en enklare öppning i häcken ut mot klosteruinen. Denna är senare upptagen och ingick inte i den ursprungliga ritningen. I öster finns en trappa ned mot det som park använda området norr om kvarter 27- M. Trappan är relativt bred och består av 7 trappsteg i kalksten. En liknande trappa finns i det sydvästra hörnet. Denna har dock smalnats av till ungefär hälften av sin ursprungliga bredd med hjälp av en kalkstensmur. Vegetation Utanför den yttre grusgången finns en omgärdande hagtornshäck. Mellan den inre och den yttre grusgången finns i söder om norr parställda fyrkantiga ca 1 x 1 m stora berberishäckar mellan gravplatserna. I väster finns istället två rygghäckar av ölandstok som är ca 1,3 m höga. På ömse sidor om förbindelsegången mellan den inre och yttre grusgången i både öster och väster finns på vardera stället hårt klippta tårpilar. På den inrnersta gräsmattan finns längs med södra kanten 4 höga formklippta tujor, vilka motsvaras av 3 stycken likadana i norr. Mellan dessa finns nordsydliga rygghäckar, från väster en 1,7 m hög oxbärshäck och en 0,7 m hög berberishäck. Istället för rygghäck följer en dubbelrad av snett emot varandra ställda (schackrutor) 1 x 1 m stora berberishäckar och slutligen en hårt nedklippt häck. Gångsystem Kvarteret har två kringgående grusgångar, en inre och en yttre. Dessa förbinds av gångar i väster och öster. Gravvårdstyper Gravvårdarna är mycket enhetliga, låga och relativt breda. Samtliga är resta på 1950-talet eller strax därefter, undantaget tillägg på existerande vårdar. Ett påfallande stort antal vårdar är resta över arbetare av olika slag. Förvånansvärt nog med tanke på vad som annars är vanligt under 1950-talet har ett stort antal vårdar försetts med titlar, 45 stycken. Nästan hälften av dem, 21 stycken har tydlig arbetarkaraktär, byggnadssnickaren, chauffören och verkmästaren (2 vardera), förrådsarbetaren, byggnadsarbetaren, muraren, typografen, målaren, gjutaren, kalkelugnsmakaren, plåtslagaren, sågverksarbetaren, konduktör, stationsföreståndare, trädgårdsförmannen, urmakaren, slussvakten och bergsprängaren (1 vardera). Till lantbruket hör 8 lantbrukare, 3 trädgårdsmästare, 1 jordbrukskonsulent och 1 godsägare. Skolans och militärens värd representeras av 2 lärarinnor, 1 folkskollärare, 1 lektor, 1 avdelningsföreståndarinna, 1 löjtnant , 1 kapten och 1 indelt furir. Udda titlar är skrothandlaren, rorgängaren och i detta fall handlanden. 4. 1969 ÅRS UTVIDGNING Kyrkogårdsdelen invigdes 1969 och har ritades av arkitekt Harald Tafvelin i Sthlm. För att få plats med kyrkogården flyttades Ledbergsvägen mot sydväst. Den hade tidigare utgjort gräns mot 1916 års kyrkogård. Allmän karaktär Kyrkogårdsdelen är öppen med utsikt överslättlandskapet och Roxen. Ytan är långsmal och indelad i tre kvarter. Mitt igenom löper en grusgång som delar kvarteren i två lika stora delar. Gravvårdarna ligger arrangerade längs relativt korta öst-västligt löpande rygghäckar av olika slag, 8 st i kvarter 17-M, 4 (av planerade 8) i kvarter 18-N och 12 i kvarter O. I det mellersta kvarteret, 28-N, är den nordvästra fjärdedelen iordningställd till minneslund och längs med gränsen till kvarter 24-J har en rad med små, urnegravsvårdar ställts upp. Omgärdning Väster: i den norra delen finns endast 1916 års kyrkogårds trädkrans som gräns mellan de två delarna. Mellan kvarter 29-O och kvarter 19-D finns en låg kalkstensmur förutom träden. På samma sträcka finns även en 1,0 m hög tuja. Norr: i norr är kvarteret öppet mot den parkmark som ligger mellan kvarteren 26-L och 27-M. Bortom parkområdet avslutas kyrkogårdsområdet dock av en 1,0-1,2 m hög kalkstensmur, murad av 0,5-0,2 m stor kalksten.. Öster: i öster finns en 1-1,2 m hög kalkstensmur, murad av 0,5-0,2 m stor kalksten. Denna avbryts på två kortare sträckor av ett lika högt trästaket. Söder: i söder finns samma kalkstensmur som i öster. Ingångar Grusgången söder om kvarter 25-K är förlängd och passerar in i den nya kyrkogården från väster. I öster finns en grind av ljusgrön lättmetall. Vegetation Gravvårdarna ligger arrangerade längs relativt korta öst-västligt löpande rygghäckar av olika slag, 8 st i kvarter 17-M, 4 (av planerade 8) i kvarter 18-N och 12 i kvarter O. Kring urnelunden finns en 0,8 m hög häck av avenbok och lika höga häckar av samma sort skiljer de tre kvarteren från varandra. Inne i minneslunden finns dessutom fyra unga fruktträd. Mitt i kvarter 28-N växer en lind. Gångsystem En grusgång delar området i mitten och löper hela vägen från norr till söder. Mellan kvarter 27-M och 28-N löper grusgången ut till grinden. Gravvårdstyper 1970 och framåt. Till följd av områdets ålder finns endast unga breda vårdar. BESKRIVNING AV ENSKILDA KVARTER Kvarter 27 eller M Gravvårdarna numreade efter löpnummersystem. Allmän karaktär Modernt gravkvarter delat på mitten av en grusgång. Gravvårdarna är arrangerade utefter östvästligt löpande rygghäckar. Omgärdning Mot 1916 år kyrkogård i väster är kvarteret öppet och gränsen markeras av 1916 års kyrkogårds trädkrans. Mot norr är kvarteret öppet mot det lilla parkområde som ligger mellan kvarteret och kvarter 26-L. I öster finns en 1-1,2 m hög kalkstensmur, murad av 0,5-0,2 m stor kalksten. Denna avbryts på en kortare sträckor av ett lika högt trästaket. I söder utgörs gränsen mot kvarter 28-N av en grusgång. Ingångar Kvarteret ansluter till den nyaste kyrkogårdens grind i sydöst. Vegetation Sammanlagt finns nio rygghäckar i kvarteret. I den västra halvan finns från norr två nedklippta spierahäckar, en 1 m hög oxbär och en nedklippt spirera. I den östra halvan finns från norr 2 st nedklippta spireor, en 1 m hög ölandstok, en 1 m hög hagtorn samt en nedklippt spiera. Närmast grinden växer ett par mindre fruktträd. Gångsystem En grusgång delar kvarteret i två halvor. I övrigt endast gräs. Gravvårdstyper Moderna låga breda vårdar. Samtliga tillkomna mellan 1970 och 1980. Senare datum endast som tillägg på äldre vårdar. Endast 4 vårdar är försedda med titlar, trädgårdsmästare, skomakarmästare, lantbrukare och skomakare. Kvarter 28 eller N Gravvårdarna är numrerade efter löpnummersystem. För västra delen av kvarteret finns gravkarta. Allmän karaktär Öppet modernt gravkvarter av vilket bara en liten del tagits i anspråk. Ungefär hälften av de planerade rygghäckssystemen är planterade. I nordväst finns minneslunden och urngravsområdet. Omgärdning Mot 1916 år kyrkogård i väster är kvarteret öppet och gränsen markeras av 1916 års kyrkogårds trädkrans. Mot norr avgränsas kvarteret av grusgången ut till huvudgrinden. Både i norr och söder markeras gränsen till de andra kvarteren på 1969 års kyrkogård av en ca 0,5 m hög häck av avenbok. I öster finns en 1-1,2 m hög kalkstensmur, murad av 0,5-0,2 m stor kalksten. Ingångar Kvarteret gränsar i nordöst till nya kyrkogårdens huvudgrind. Vegetation På den västra halvan har två av planerade fyra rygghäckar planterats. I norr en 1 m hög liguster och söder om den en nysatt ölandstok. På den östra delen finns två av sex planerade häckar. I norr en nysatt och söder om den en 0,7 m hög hagtorn. Minneslunden avgränsas av en 1,2 m hög avenbokshäck och i utkanten på den växer fyra unga fruktträd. Utmed kyrkogårdsmuren står också en tuja och mitt i kvarteret en lind. Gångsystem Kvarteret delas på mitten av en grusgång. Gravvårdstyper Gravvårdarna är av naturliga skäl helt moderna. De befintliga är daterade mellan 1996 och 2005. Unregravsvårdarna är låga och smala övriga låga och breda. 3 gravvårdar har titlar. Konstnären, leg sjuksköterskan/överstelöjtnanten och trädgårdsmästaren Kvarter 29 eller O Gravvårdarna är numrerade efter löpnummersystem Allmän karaktär Gravkvarteret består av en öppen gräsmatta med vårdarna arrangerade efter öst-västligt löpande rygghäckar. De träd som står utefter grusgången gör att kvarteret upplevs som lummigare än de andra i denna del av kyrkogården. Omgärdning Kvarteret omges av kalkstensmurar i väster, öster och söder. Musen är uppbyggd av 0,2-0,5 m stor kalksten. I väster är den låg, ca 0,3 m, medan den i övrigt är mellan 0,8 och 1,3 m. I öster ersätts muren på ett mindre parti av ett trästaket. I norr markeras gränsen mellan kvarter 29-O och 28-N av en 0,6 m hög avenbokshäck. Ingångar Längst i sydväst förbinder en grusgång kvarteret med kvarter 15-3 på gamla kyrkogården. Vegetation I norr direkt söder om avenbokhäcken står fyra unga träd. Längs med grusgången har tre rönnar placerats. Gravvårdarna är arrangerade utefter 12 rygghäckar. På västra sidan står från norr, en nedklippt spirea, en 1,2 m hög hagtorn, två nedklippta spireor, en 1,0 m hög oxbärshäck samt 2 1,0 m höga ölandstokar. På östra sidan står från norr räknat en 0,9 m hög oxelhäck, en 1,1 m hög snöbäarhäck, en 0,8 m hög idegran, en 1,0 m hög oxbärshäck samt en 1,0 m hög ölandstok. Gångsystem Kvarteret delas på mitten av en grusgång. Gravvårdstyper Samtliga vårdar är moderna och dateras mellan 1979 och 1990. De flesta är ganska små. Endast två vårdar med titlar förekommer, fabrikör och elinstallatör. En vård är försedd med ett dragspel.
21300000021114 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/21300000021114 Bebyggelse - anläggning Linköping kn, VRETA KLOSTER 1:9 VRETA KLOSTERS KYRKA VRETA KLOSTERS KYRKA Kyrkogårdens historik Bilder se bifogat dokument! Uppgifter om kyrkogårdens historik har i huvudsak hämtats från Östergötlands länsmuseums topografiska arkiv och bibliotek. Uppgifter om äldre lantmäterikartor är hämtade från Lantmäteriets websida. Stora delar av historiken är hämtad ur Curman/Lundbergs beskrivning från 1935, som bland annat innehåller en genomgång av kyrkogårdens utveckling med kartor. Gravvårdar Vreta kyrkogård kan som enda kyrkogård i länet visa upp en obruten rad gravmonument från äldsta medeltid fram till dagens datum. Den äldsta kända begravningen på Vreta kyrkogård är redan från yngre stenålder. Fragment av en så kallas stridsyxegrav från ca 2 500 f Kr är påträffad här. Sannolikt har det på platsen också legat gravar från brons- och järnålder av samma typ som finns på alla andra höjder i socknen. Dessa bör dock tidigt ha försvunnit i och med platsens fortsatta användande. Från den första kristna tiden finns ett flertal fragment av gravmonument bevarade. Det rör sig huvudsakligen om fragment av ornerade och ibland runristade så kallade Eskiltunakistor. Dessa, uppkallade efter den plats där den först uppmärksammades, är ett senvikingatida/tidigmedeltida gravmonument i form av en stenkista. Den är ofta är rikt ornerad, försedd med runinskrift och höga gavlar. Monumenten var avsedda att stå synliga på kyrkogården. Fragmenten påträffades på två olika ställen (i den äldsta stenkyrkans tvärskepp och i klosterruinens kapitelsal) under de arkeologiska utgrävningarna 1916-22. De hade sekundärt använts till andra medeltida gravar på dessa platser. Det rör sig om 5 fragment av gavelhällar, 8 fragment av lockhällar, varav det största har texten etu kiara..kumbl eftir ola bota sin godh. Lät göra kummel (grav) efter Ola bonden (maken) sin godanDessutom sju fragment av sidohällar. Fragmenten kommer från minst tre olika gravmonument. De förvaras i stenmuseet i det gamla sädesmagasinets bottenvåning där en rekonstruktion av en eskiltunakista står. Denna är dock sammanfogad av fragment från flera olika kistor. Fragmenten visar att Vreta var en väl etablerad begravningsplats de den kungliga närvaron började göra sig gällande kring år 1100. Samtliga runstensfynd är tillkomna efter 1911, vilket innebär att de inte finns förtecknade i Östergötlands runinskrifter, de saknar därmed ÖG nummer. De har inte heller egna RAÄ nummer. Detta är mycket olyckligt och runstenarna borde omgående föras in i respektive register. Inne i kyrkan finns kungliga gravar tillhörande medlemmar av Stenkilska ätten samt möjligen också Sverkerska ätten och folkkungarna. Dessa är fördelade till de tre gravkor som efter de personer som tidigast antogs vara begravda i dem kallas Ragnvald Knaphövdes gravkor, Magnus Nilssons gravkor och Sune Siks gravkor. Över dessa finns fyra hällar av medeltida typ. På 1500-talet var Johan III mycket intresserad av att framhäva det svenska rikets historia och även Vreta kloster och dess kungagravar. Han lät sin hovhistoriker Rasmus Ludvigson arbeta med frågan och denne lät delvis hugga om de befintliga gravstenarna och delvis tillverka nya. Gravmonumenten iordningställdes så att de framstod som centralmonument i ett genomkomponerat monumentrum. Detsamma gällde vid den av Magnus Gabriel de la Gardie på 1670-talet bekostade renoveringen av Varnhems klosterkyrka. Dessa avbildades även av Erik Dahlberg i verket Suecia antigua et hodierna vid 1600-talets slut. De tolkningar som gjordes av Ludvigsson och Johan III har utsatts för mycket kritik och många forskare har behandlat problematiken kring kungagravarna. Bland annat Sigurd Curman och Erik Lundberg (Curman/Lundberg 1935), som också genomförde utgrävningar av sagda gravar 1916-1920. Vid samma tillfälle undersöktes också stora delar av klosterruinen, varvid flera medeltida gravar framkom. Den senaste omtolkningen av materialet är gjord av Marcus Lindberg (Lindberg 2004). Att det rör sig om kungliga begravningar från tiden mellan 1100 och 1200 e.Kr är dock alla överens om. Vilka personer som ligger i de enskilda gravarna är dock mer osäkert. Alldeles oavsett vilken av de kungliga personer som verkligen vilar i graven i Ragnvald Knaphövdes gravkor, utgör graven en av de äldsta kända kungliga gravarna i landet, kanske den äldsta. Magnus Nilssons gravhäll i Vreta klosters kyrka. Åtminstone vapenskölden och en del av texten är tillverkad av Rasmus Ludvigsson på 1500-talet. Själva stenen och troligen texten kring kanten är dock troligen medeltida. Magnus Nilsson var en kort tid kung i Sverige efter att ha dräpt Erik den helige i Uppsala. Han störtades snart av sin medsammansvurne Karl Sverkerson. Troligen är det dock inte Magnus Nilsson som kistans text åtsyftar utan Magnus Henriksson (texten nämner bara Magnus, utan efternamn). Denne var dottersonson till kung Inge den yngre. Medeltida gravar har också vid ett flertal olika tillfällen påträffats vid arkeologiska undersökningar. Dessa finns huvudsakligen norr om kyrkan inom det gamla klosterområdet. Den första mer omfattande moderna undersökningen genomfördes av Göran Tagesson 1988 (Rapport Tagesson 1988). Undersökningen som orsakades av installation av VA och el kom att beröra medeltida gravar längs södra korsgången, under kapitelsalen och i ett långt schakt längs klosterbyggnadernas östmur. Sammanlagt påträffades 39 gravar, varav en relativt betydande andel låg i kalkstenskistor. Kistorna var både av äldre romansk typ och yngre medeltida typer. I flera fall var gravkistorna störda av senare begravningar och i några fall fanns så kallade huvudkistor, där borttagna benrester från äldre gravar lagts och återbegravts. Materialet är osteologiskt genomgånget av Margareta Backe och hennes rapport ligger som bilaga till Tagessons. Genomgången visade att det i de 36 gravarna sammantaget hade begravts ca 80 individer. Oftast en huvudindivid från varje anläggning, med inblandning av äldre gravar i varje. 69 individer kunde bedömas som vuxna, av dessa var 33 kvinnor och 27 män. En förvånansvärt jämn könsfördelning med tanke på att Vreta var ett kvinnligt kloster. Begravningsplatsen tillhörde dock hela församlingen. Vid inventeringstillfället pågick arbeten med restaurering av klosterruinen. Detta arbete innebär att medeltida gravar kommer att beröras i relativt omfattande utsträckning. Dokumentationsarbete pågår under ledning av Göran Tagesson, men några resultat har ännu inte publicerats. I koret finns fyra trapetsoidformade gravhällar. Formen är typisk för tidig medeltid. Endast en av gravvårdarna är läsbar. Den är samtidigt den enda gravvård som finns kvar och påminner om nunnornas långa verksamhet i Vreta. Stenen är av grålila kalksten. Medeltida gravhäll i Vreta kloster. Herrans år 1344 den 23 januari dog syster Maria. Glöm henne icke, Maria!. För syster Marias själ åberopas hennes namne, Jesu moder. Vården är dokumenterad och avritad av Sune Ljungstedt 1984. Ljungstedt nr 1. Vården är en omhuggen tidigmedeltida stavkorshäll. Stavkorshällarna kan sägas utgöra ett mellanled mellan de runristade eskilstunakistorna och de medeltida gravhällarna och kan dateras till tiden kring 1100. De finns bevarade i ett fåtal exemplar i Östergötland (2 från Söderköping och 1 från Fivelstad). De brukar vara aningen trapetsoida och i den smala delen ha ett korsets nedre del stående på en fot och i den bredare delen ett keltiskt ringkors. Detta stämmer utmärkt på det aktuella exemplaret, där också spår av stavkorsets fot finns kvar, liksom själva det rundade korset, vilket blivit ifyllt med text. Även från 1500-talet finns en del gravmonument i kyrkan. Både gravhällen över Anna Eriksdotter Bielke och den över Per Stolpe är både historiskt och kulturhistoriskt värdefulla. Till vänster gravvården över Anna Eriksdotter Bielke. Till höger vården över Per Stolpe från 1598. Teckningar av Sune Ljungstedt. Ljungstedt nr 7 och 9. I korets norra vägg finns vården över Anna Bielke. Hon var syster till drottning Margareta Leijonhuvud (Gustav Vasas andra hustru) och farmor till Johan III:s drottning Gunilla Bielke. På väggen ovanför finns Johan III: och Gunilla Bielkes initialer. Per Stolpes gravmonument är den enda kända graven med anknytning till slaget vid Stångebro 1598. HER VNDER HVILAS I CHRISTO HE AEDLE OCH WELBÖRDEGHE PER STOLPE TILL YTERSIÖHOLM, HVILKEN FÖR LINKIÖPINGH SLAGE BLEF, THEN 25 SEPTEMB ANNO 1598: SAMPT HANS ELSKLIGE KIERE HUSFRV ÄDLE OCH WELBÖRDIGE ANNA SOME, HVILKEN AFSOMNADE I HERANOM THENANNO..GVDH GIFVE THEM OCH OS ALLOM EN SALIGH VPSTONDELSE AMEN. Uppgifterna för hustrun är aldrig ifyllda. Stolpe var amiral vid flottan och spelade en avgörande roll vid belägringen av Stegeborg tidigt i september. Sannolikt var han vid Stångebro ansvarig för hertig Carls artilleri, som bör ha tagits från flottan och möjligen från det erövrade Stegeborg. Sannolikt finns fler offer för slaget begravna i Vreta kloster, då Kungsbro gård användes som fältsjukhus för de sårade på hertig Carls sida. Enligt Dahlqvist 1948 ska också Vreta klosters sista kända nunna, Ebba Wase-Lejonhufvud, Gustav Vasas svärmor, vara begravd inne i kyrkan under en gravhäll 1549. Det är dock okänt var och kan röra sig om en av hällarna med numera oläslig text. Inne i kyrkan finns också ett stort antal gravhällar och epitaphium från 16- och 1700-talen bevarade. Sune Ljungstedt har förutom de redan ovan nämnda registrerat och ritat av ytterligare 11 gravvårdar. Mest iögonenfallande av dessa är givetvis fältmarskalken Robert Douglas och hans söners kistor, som förvaras bakom en glasvägg i det Douglaska gravkoret. Robert Douglas var av grevlig skotsk ätt och flydde till Sverige som ung tillsammans med sina två bröder efter en konflikt med det skotska kungahuset. De tog tjänst under Carl IX och Gustav II Adolf och deltog bland annat i 30-åriga kriget. Robert var den ende som överlevde krigen av bröderna. Han tjänade upp sig till fältmarskalk och greve. I Sverige grundade han Stjärnorps gods och påbörjade bygget av det nuvarande slottet och slottsruinen. Den äldsta gravvården på kyrkogården som sannolikt står på ursprunglig plats är en liten vård av röd kalksten rest över Ion Anderson i Malfors och hans hustru, döda 1668 respektive 1684. Vården är mycket välbevarad och står i kvarter 2c eller 14 på södra delen av gamla kyrkogården (grav 14-20). Stenen är avritad av Ljungstedt (Ljungstedt nr 19). Ljungstedt har också ritat av och registrerat ytterligare 3 stycken typiska vårdar från mitten av 1600-talet som förvaras i stenboden. (Ljungstedt 20-23). På kyrkogården intill gravkapellet står två undanflyttade vårdar från 1600- och 1700-talen. Den ena rest 1695 över smeden Lars Suenson (Svensson) i Sultegatan (svältgatan) och hans bägge hustrur. Den andra med oläsligt namn men med årtalet 175? och titeln kyrkoherdens änka läsliga. Vreta gamla kyrkogård innehåller för övrigt ett mycket stort bestånd av äldre gravvårdar, från 17- och 1800-talen. Öster om koret finns kvarter 2a eller 12 som nästan uteslutande innehåller vårdar av denna typ. Här finns sammantaget 3 vårdar daterade till 1700-tal och 5 daterade till tidigt 1800-tal. I kvarter 1 står 6 vårdar daterade mellan 1799 och 1850 samt ytterligare 2 daterade till 1852 och 1856. De mest märkvärdiga av dessa är vården över stenhuggaren Peter Hultststen, död 1799, som tillverkat grindstolparna till kyrkgrindarna. Hans bror Pehr, sam hade samma yrke har tillverkat vården (han ligger själv begravd i Ljung). Dessutom linköpingsbiskopen Magnus Lenberg, död 1808 och hans kollega från Växjö O L Wallqvist, död 1800.. Ytterligare 11 vårdar från samma period står på den västra delen av kyrkogården. Historiskt viktig är inte minst vården över biskopen Lindblom, död 1819. Lindblom var den biskop som omgestaltade kyrkogården i Vreta till dess nuvarande form och lät uppföra den nuvarande prästgården, bland annat. Förutom vad som redovisas på Sune Ljungstedts lista finns ytterligare ett mycket stort antal vårdar från 1800-talet bevarade på kyrkogården, 33 stycken. 2 Två av dessa är från 1840-talet medan de övriga tillhör århundrades sista två decennier. Kyrkogårdens utsträckning Det är osäkert hur stor utsträckning den äldsta kyrkogården i Vreta haft. De kända medeltida gravarna är koncentrerade till själva kyrkan, med dess gravkapell och till området med klosterlämningar norr om kyrkan. Klostret förfogade över en stor trädgårdsanläggning, som med ett komplicerat mönster av murar täckte in större delen av vad som idag är Vreta klosters kyrkogård. Troligen fanns tidigt en kyrkogård söder om kyrkan även om några medeltida gravar ännu inte påträffats här. Den kyrkogård som fanns före 1790 (se karta nedan) var större än den ursprungliga. Den samlare sydliga delen bör vara ett tillägg till den ursprungliga bredare norra delen. Enligt Curman/Lundberg (Curman/Lundberg 1935 s 13) finns rester av en östvästligt löpande mur under markytan. Detta bör innebära att den äldsta kyrkogården haft en rektangulär form. En del av den framgrävda muren var murad i opus spicatumteknik (fiskbensmönster). Före 1790-talet hade kyrkogården en mer oregelbunden form som framgår av utsnittet av lantmäterikartan från 1696 ovan. (Bild se bifogat dokument) Den östra och huvuddelen av de södra murarna på gamla kyrkogården är desamma som idag. På västra sidan kyrkogården finns däremot en inskärning (7) som togs bort 1790. Kalkstensmurarna ligger kvar under markytan och är enligt Curman och Lundberg åtminstone delvis välbevarade (Curman/Lundberg 1935). Den nya muren murades i gråsten och är alltså betydligt yngre än de kalkstensmurar som finns kvar. Den gamla kyrkogården fick sin nuvarande form under biskop J A Lindbloms tid (1787-1805. Då tillskapades den nuvarande regelbundna formen och de nuvarande ingångarna tillkom. Vid samma tillfälle tillskapades också förplatser framför den södra och västra ingången. Den södra i förening med fattig- och sockenstuga. Den västra (nuvarande närparkeringen) som en symetriaxel med tanke på den nya prästgård som anlades vid amma tillfälle. Lindblom lät även bryta bort en del av klosterruinerna och skotta över en annan del av med jord och anlade en trädgård på platsen. Denna var en utbyggnad av prosten Tiburtius trädgård på platsen (begravd i kvarter 2a). Kyrkogårdens utveckling har av Curman och Lundberg delats upp i fyra faser, som alla är illustrerade i deras bok. Till detta kommer läget 1935 och 1996. Stadium 1, den äldsta kyrkogården. Kring den kyrka som fanns i Vreta innan klostret instiftades fanns en muromgärdad kyrkogård. Denna hade ungefär lika stor utbredning i norr som i söder. Muren var omsorgsfullt murad av tuktad sten. I vissa delar, kanske i hela muren förekom murning i opus spicatum. Stadium 2 kyrkogården före 1432 Då klostret instiftades blev kyrkogårdens område betydligt förminskat eftersom hela området norr om kyrkan föll bort. Troligen tillkom utbyggnaden i söder av denna anledning. Stadium 3, kyrkogården efter 1432. Efter branden 1432 förändrades och ombyggdes klostrets ingångsparti och gränsen mellan ingången och kyrkogården markerades med en gråstensmur. På samma gång uppfördes troligen den mur som utåt begränsade klosterområdet. Och som nu är delvis återuppförd. Stadium 4, Kyrkogården efter Lindbloms omändring ca 1790. Förändringarna initierades av Lindblom eftersom hela norra sidan av kyrkan var avgärda från kyrkogården och muren kring denna var förfallen och försedd med obekväma ingångsluckor (stigluckor). Gränsen för kyrkogården flyttades också norrut. De gamla socken och fattigstugorna som låg i vägen för den nya norrmuren flyttades till nuvarande läge. Kyrkogården breddades i väster och gavs regelbunden form. De gamla höga murarna nedtogs till nuvarande höjd. Stadium 5 Dagens kyrkogård (1935). Dagens kyrkogård (1935) har förändrats i och med nya kyrkogårdens tillkomst 1916 (Kv A-K) och dess tillägg 1922 (Kv L markerad som ny kyrkogård på kartan). Den del av kyrkogårdsmuren som sträckte sig norr om kyrkan togs bort i samband med restaureringen på 1910-talet. Stadium 6 Dagens kyrkogård(1996). Efter 1790 genomfördes inga större föreändringar av kyrkogårdens utsträckning förrän den nya kyrkogården anlades 1916-1917 efter ritningar av Erik Fant. Den utvidgades redan 1922 och två kvarter lades till. 1944 föredrogs ett förslag om ytterligare en utvidgning efter en plan av Erik Lundberg. Vissa arbeten lär också ha påbörjats. De sista kvarteren tillkom dock först 1969 Efter ritningar av arkitekten Harald Tafvelin i Sthlm. För att få plats med utvigdningen flyttades Ledbergsvägen ut mot sydväst, till sitt nuvarande läge. Portarna Före biskop Lindbloms tid fanns endast en trång ingång till kyrkogården i väster och två större försedda med stigluckor i öster. Den ena av dessa är den nedan omnämnda Bergsluckan, då kallad Likporten. Porten hade en stiglucka med avtrappade gavlar och uppfördes på bekostnad av ryttmästare Nils Jons i Högby före 1658 då den omnämns i protokoll. Den revs 1839 efter att ha renoverats 1809. Den andra ingången låg närmare kyrkan, troligen strax söder om nuvarande övergången till nya kyrkogården (Kv E). Denna ingång kallades ursprungligen Bergsporten, men togs bort 1809, varefter dess namn övertogs av den gamla likporten. Av de nuvarande ingångarna tillkom den västra (kallad Brudluckan) 1796 och stolparna består av putsat tegel. Arbetet bekostades av biskop Lindblom. Stolparna murades om 1921. Grindarna tillkom 1839 och är signerade C.I.B.L. Södra ingången (kallad likporten) uppsattes 1800 och höggs av stenhuggaren Peter Hultsten1 (begravd på kyrkogården), Den renoverades 1917. Järngrindarna, som ersatte de ursprungliga av trä tillkom 1831. De är ritade av direktör A B Nyström och smidda av smidesmästaren Olof Ekberg i Nybro. Den tredje ingången (Bergluckan) leder in till nya kyrkogården. Den hade 1936 samma slags grind som de övriga ingångarna (1851) och enkla granitstolpar, skänkta 1839. Idag finns här endast en enkel öppning ut mot nya kyrkogården. Vreta klosters kyrkogård, ur en förlaga till Svecial Antiqua et Hodernia av Erik Dahlberg. Kyrkogården återges sannolikt med schablonmässiga gravvårdar. Lägg dock märke till de gravvårdar i form av kyrkomodeller som tycks finnas. Triangulära smidda kors av den typ som återges finns bevarade bland annat i Skedevi i norra Östergötland. I bakgrunden syns den höga östmuren med sina två stigluckor (Bergsluckan i norr närmast kyrkan och likporten i söder). På kyrkogården står också en klockstapel av trä och ett timrat hus. Enligt Curman/Lundberg 1935 är det timrade huset troligen inritat av misstag på den plats där den sannolikt senmedeltida kyrkboden/gravkapellet står. 1 Hultsten och hans son med samma yrke anses också ha huggit en stor del av kalkstensvårdarna på kyrkogården. Vegetation och grusgångar I ett tidigaste skede antas att det bara funnits stigar över kyrkogården, något som också syns vara fallet på Dahlbergs teckning ovan. Den första medvetet anlagda gången drogs år 1800 från likporten till kyrkans sydportal. 1813 tillkom gången från Bergsluckan till nuvarande huvudingången. Övriga gångar tillkom 1841. Trappan med dess låga steg mellan brudporten och västra ingången tillkom 1917. I Sveriges kyrkor 1935 (Curman/Lundberg 1935) beskrivs kyrkogården som beväxt med stora träd. Bilderna i samma verk visar också att stora delar av den östra halvan av den gamla kyrkogården var en stor öppen yta med få synliga gravvårdar. Utmed ringmuren fanns en trädkrans huvudsakligen av askar och utmed gångarna fanns lönnar. Samtliga planterade 1841. Några askar intill Bergsluckan var ännu. En uppgift från 1852 talar om att detta år togs alla de gamla askarna på kyrkogården utom de vid östra porten bort. Tidigare uppgifter talar om att prosten Tiburtius planterat korg och poppelpil 1751 samt sibiriska ärteträd, samt almar, oxlar, rönnar och lindar kring bogårdsmuren. Tidigare fanns askar vid västra gaveln. Övrigt Den på Erik Dahlbergs teckning synliga klockstapeln uppfördes under kyrkoherden Nicolaus Magnis tid (1608-1650). Den revs då det nuvarande tornet tillkom 1764. De gällande gravkartorna över den gamla kyrkogården är från 1941 och visar en helt annan kyrkogård än idag. Dagens kyrkogård präglas av rygghäckssytem eller öppna gräsytor. 1940- talets kyrkogård var helt uppfylld av grusade gravar, endera med mer eller mindre stora stenramar mellan eller något mindre och med häckomgärding. Enda undantagen från detta är de områden med gravar på allmänna linjen som fanns insprängda i mitten av kvarter 3 och 4 (numera kvarter 15 och 16). Linjegravområdet i kvarter 4 har ett eget kvartersnummer, 32, men kallades tidigare kvarter 4 linje. Arkeologiska undersökningar är genomförda vid ett flertal tillfällen förutom de som är nämnda i den löpande texten. 2004 genomfördes två mindre undersökningar i samband med anläggandet av en avfallshanteringsanläggning mellan parkeringen och klostergården. Samma år genomfördes också antikvariska kontroller i samband med dragning av elledningar mm. Inga anmärkningsvärda resultat framkom. Undersökningsledare var Christina Helander respektive Magnus Rolöf från Riksantikvarieämbetet UV-Öst (se respektive rapporter). Ytterligare tre undersökningar genomfördes 2005, samtliga av Göran Tagesson. Rapporter föreligger ännu inte men slutredovisningar finns på alla tre. Den undersökningen gällde nygrusning av västra grusgången. Här avbröts nedgrävningen då kulturlager framkom. Den andra gällde VA-ledningar utanför klockaregården. Här framkom äldre odlingslämningar. Slutligen genomfördes en undersökning i samband med den förra avfallsanläggningens borttagande och områdets iordningställande till park. Här påträffades bland annat en äldre mur som tolkades som tillhörig ett äldre hus och kulturlager vilka inte kom att beröras. Län: Östergötland, Kommun: Linköping http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/rdf/21300000021114 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/xml/21300000021114 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/html/21300000021114 Riksantikvarieämbetet RAÄ Bebyggelseregistret - anläggning 1.1 2024-10-23
Kyrkogårdens historik Bilder se bifogat dokument! Uppgifter om kyrkogårdens historik har i huvudsak hämtats från Östergötlands länsmuseums topografiska arkiv och bibliotek. Uppgifter om äldre lantmäterikartor är hämtade från Lantmäteriets websida. Stora delar av historiken är hämtad ur Curman/Lundbergs beskrivning från 1935, som bland annat innehåller en genomgång av kyrkogårdens utveckling med kartor. Gravvårdar Vreta kyrkogård kan som enda kyrkogård i länet visa upp en obruten rad gravmonument från äldsta medeltid fram till dagens datum. Den äldsta kända begravningen på Vreta kyrkogård är redan från yngre stenålder. Fragment av en så kallas stridsyxegrav från ca 2 500 f Kr är påträffad här. Sannolikt har det på platsen också legat gravar från brons- och järnålder av samma typ som finns på alla andra höjder i socknen. Dessa bör dock tidigt ha försvunnit i och med platsens fortsatta användande. Från den första kristna tiden finns ett flertal fragment av gravmonument bevarade. Det rör sig huvudsakligen om fragment av ornerade och ibland runristade så kallade Eskiltunakistor. Dessa, uppkallade efter den plats där den först uppmärksammades, är ett senvikingatida/tidigmedeltida gravmonument i form av en stenkista. Den är ofta är rikt ornerad, försedd med runinskrift och höga gavlar. Monumenten var avsedda att stå synliga på kyrkogården. Fragmenten påträffades på två olika ställen (i den äldsta stenkyrkans tvärskepp och i klosterruinens kapitelsal) under de arkeologiska utgrävningarna 1916-22. De hade sekundärt använts till andra medeltida gravar på dessa platser. Det rör sig om 5 fragment av gavelhällar, 8 fragment av lockhällar, varav det största har texten etu kiara..kumbl eftir ola bota sin godh. Lät göra kummel (grav) efter Ola bonden (maken) sin godanDessutom sju fragment av sidohällar. Fragmenten kommer från minst tre olika gravmonument. De förvaras i stenmuseet i det gamla sädesmagasinets bottenvåning där en rekonstruktion av en eskiltunakista står. Denna är dock sammanfogad av fragment från flera olika kistor. Fragmenten visar att Vreta var en väl etablerad begravningsplats de den kungliga närvaron började göra sig gällande kring år 1100. Samtliga runstensfynd är tillkomna efter 1911, vilket innebär att de inte finns förtecknade i Östergötlands runinskrifter, de saknar därmed ÖG nummer. De har inte heller egna RAÄ nummer. Detta är mycket olyckligt och runstenarna borde omgående föras in i respektive register. Inne i kyrkan finns kungliga gravar tillhörande medlemmar av Stenkilska ätten samt möjligen också Sverkerska ätten och folkkungarna. Dessa är fördelade till de tre gravkor som efter de personer som tidigast antogs vara begravda i dem kallas Ragnvald Knaphövdes gravkor, Magnus Nilssons gravkor och Sune Siks gravkor. Över dessa finns fyra hällar av medeltida typ. På 1500-talet var Johan III mycket intresserad av att framhäva det svenska rikets historia och även Vreta kloster och dess kungagravar. Han lät sin hovhistoriker Rasmus Ludvigson arbeta med frågan och denne lät delvis hugga om de befintliga gravstenarna och delvis tillverka nya. Gravmonumenten iordningställdes så att de framstod som centralmonument i ett genomkomponerat monumentrum. Detsamma gällde vid den av Magnus Gabriel de la Gardie på 1670-talet bekostade renoveringen av Varnhems klosterkyrka. Dessa avbildades även av Erik Dahlberg i verket Suecia antigua et hodierna vid 1600-talets slut. De tolkningar som gjordes av Ludvigsson och Johan III har utsatts för mycket kritik och många forskare har behandlat problematiken kring kungagravarna. Bland annat Sigurd Curman och Erik Lundberg (Curman/Lundberg 1935), som också genomförde utgrävningar av sagda gravar 1916-1920. Vid samma tillfälle undersöktes också stora delar av klosterruinen, varvid flera medeltida gravar framkom. Den senaste omtolkningen av materialet är gjord av Marcus Lindberg (Lindberg 2004). Att det rör sig om kungliga begravningar från tiden mellan 1100 och 1200 e.Kr är dock alla överens om. Vilka personer som ligger i de enskilda gravarna är dock mer osäkert. Alldeles oavsett vilken av de kungliga personer som verkligen vilar i graven i Ragnvald Knaphövdes gravkor, utgör graven en av de äldsta kända kungliga gravarna i landet, kanske den äldsta. Magnus Nilssons gravhäll i Vreta klosters kyrka. Åtminstone vapenskölden och en del av texten är tillverkad av Rasmus Ludvigsson på 1500-talet. Själva stenen och troligen texten kring kanten är dock troligen medeltida. Magnus Nilsson var en kort tid kung i Sverige efter att ha dräpt Erik den helige i Uppsala. Han störtades snart av sin medsammansvurne Karl Sverkerson. Troligen är det dock inte Magnus Nilsson som kistans text åtsyftar utan Magnus Henriksson (texten nämner bara Magnus, utan efternamn). Denne var dottersonson till kung Inge den yngre. Medeltida gravar har också vid ett flertal olika tillfällen påträffats vid arkeologiska undersökningar. Dessa finns huvudsakligen norr om kyrkan inom det gamla klosterområdet. Den första mer omfattande moderna undersökningen genomfördes av Göran Tagesson 1988 (Rapport Tagesson 1988). Undersökningen som orsakades av installation av VA och el kom att beröra medeltida gravar längs södra korsgången, under kapitelsalen och i ett långt schakt längs klosterbyggnadernas östmur. Sammanlagt påträffades 39 gravar, varav en relativt betydande andel låg i kalkstenskistor. Kistorna var både av äldre romansk typ och yngre medeltida typer. I flera fall var gravkistorna störda av senare begravningar och i några fall fanns så kallade huvudkistor, där borttagna benrester från äldre gravar lagts och återbegravts. Materialet är osteologiskt genomgånget av Margareta Backe och hennes rapport ligger som bilaga till Tagessons. Genomgången visade att det i de 36 gravarna sammantaget hade begravts ca 80 individer. Oftast en huvudindivid från varje anläggning, med inblandning av äldre gravar i varje. 69 individer kunde bedömas som vuxna, av dessa var 33 kvinnor och 27 män. En förvånansvärt jämn könsfördelning med tanke på att Vreta var ett kvinnligt kloster. Begravningsplatsen tillhörde dock hela församlingen. Vid inventeringstillfället pågick arbeten med restaurering av klosterruinen. Detta arbete innebär att medeltida gravar kommer att beröras i relativt omfattande utsträckning. Dokumentationsarbete pågår under ledning av Göran Tagesson, men några resultat har ännu inte publicerats. I koret finns fyra trapetsoidformade gravhällar. Formen är typisk för tidig medeltid. Endast en av gravvårdarna är läsbar. Den är samtidigt den enda gravvård som finns kvar och påminner om nunnornas långa verksamhet i Vreta. Stenen är av grålila kalksten. Medeltida gravhäll i Vreta kloster. Herrans år 1344 den 23 januari dog syster Maria. Glöm henne icke, Maria!. För syster Marias själ åberopas hennes namne, Jesu moder. Vården är dokumenterad och avritad av Sune Ljungstedt 1984. Ljungstedt nr 1. Vården är en omhuggen tidigmedeltida stavkorshäll. Stavkorshällarna kan sägas utgöra ett mellanled mellan de runristade eskilstunakistorna och de medeltida gravhällarna och kan dateras till tiden kring 1100. De finns bevarade i ett fåtal exemplar i Östergötland (2 från Söderköping och 1 från Fivelstad). De brukar vara aningen trapetsoida och i den smala delen ha ett korsets nedre del stående på en fot och i den bredare delen ett keltiskt ringkors. Detta stämmer utmärkt på det aktuella exemplaret, där också spår av stavkorsets fot finns kvar, liksom själva det rundade korset, vilket blivit ifyllt med text. Även från 1500-talet finns en del gravmonument i kyrkan. Både gravhällen över Anna Eriksdotter Bielke och den över Per Stolpe är både historiskt och kulturhistoriskt värdefulla. Till vänster gravvården över Anna Eriksdotter Bielke. Till höger vården över Per Stolpe från 1598. Teckningar av Sune Ljungstedt. Ljungstedt nr 7 och 9. I korets norra vägg finns vården över Anna Bielke. Hon var syster till drottning Margareta Leijonhuvud (Gustav Vasas andra hustru) och farmor till Johan III:s drottning Gunilla Bielke. På väggen ovanför finns Johan III: och Gunilla Bielkes initialer. Per Stolpes gravmonument är den enda kända graven med anknytning till slaget vid Stångebro 1598. HER VNDER HVILAS I CHRISTO HE AEDLE OCH WELBÖRDEGHE PER STOLPE TILL YTERSIÖHOLM, HVILKEN FÖR LINKIÖPINGH SLAGE BLEF, THEN 25 SEPTEMB ANNO 1598: SAMPT HANS ELSKLIGE KIERE HUSFRV ÄDLE OCH WELBÖRDIGE ANNA SOME, HVILKEN AFSOMNADE I HERANOM THENANNO..GVDH GIFVE THEM OCH OS ALLOM EN SALIGH VPSTONDELSE AMEN. Uppgifterna för hustrun är aldrig ifyllda. Stolpe var amiral vid flottan och spelade en avgörande roll vid belägringen av Stegeborg tidigt i september. Sannolikt var han vid Stångebro ansvarig för hertig Carls artilleri, som bör ha tagits från flottan och möjligen från det erövrade Stegeborg. Sannolikt finns fler offer för slaget begravna i Vreta kloster, då Kungsbro gård användes som fältsjukhus för de sårade på hertig Carls sida. Enligt Dahlqvist 1948 ska också Vreta klosters sista kända nunna, Ebba Wase-Lejonhufvud, Gustav Vasas svärmor, vara begravd inne i kyrkan under en gravhäll 1549. Det är dock okänt var och kan röra sig om en av hällarna med numera oläslig text. Inne i kyrkan finns också ett stort antal gravhällar och epitaphium från 16- och 1700-talen bevarade. Sune Ljungstedt har förutom de redan ovan nämnda registrerat och ritat av ytterligare 11 gravvårdar. Mest iögonenfallande av dessa är givetvis fältmarskalken Robert Douglas och hans söners kistor, som förvaras bakom en glasvägg i det Douglaska gravkoret. Robert Douglas var av grevlig skotsk ätt och flydde till Sverige som ung tillsammans med sina två bröder efter en konflikt med det skotska kungahuset. De tog tjänst under Carl IX och Gustav II Adolf och deltog bland annat i 30-åriga kriget. Robert var den ende som överlevde krigen av bröderna. Han tjänade upp sig till fältmarskalk och greve. I Sverige grundade han Stjärnorps gods och påbörjade bygget av det nuvarande slottet och slottsruinen. Den äldsta gravvården på kyrkogården som sannolikt står på ursprunglig plats är en liten vård av röd kalksten rest över Ion Anderson i Malfors och hans hustru, döda 1668 respektive 1684. Vården är mycket välbevarad och står i kvarter 2c eller 14 på södra delen av gamla kyrkogården (grav 14-20). Stenen är avritad av Ljungstedt (Ljungstedt nr 19). Ljungstedt har också ritat av och registrerat ytterligare 3 stycken typiska vårdar från mitten av 1600-talet som förvaras i stenboden. (Ljungstedt 20-23). På kyrkogården intill gravkapellet står två undanflyttade vårdar från 1600- och 1700-talen. Den ena rest 1695 över smeden Lars Suenson (Svensson) i Sultegatan (svältgatan) och hans bägge hustrur. Den andra med oläsligt namn men med årtalet 175? och titeln kyrkoherdens änka läsliga. Vreta gamla kyrkogård innehåller för övrigt ett mycket stort bestånd av äldre gravvårdar, från 17- och 1800-talen. Öster om koret finns kvarter 2a eller 12 som nästan uteslutande innehåller vårdar av denna typ. Här finns sammantaget 3 vårdar daterade till 1700-tal och 5 daterade till tidigt 1800-tal. I kvarter 1 står 6 vårdar daterade mellan 1799 och 1850 samt ytterligare 2 daterade till 1852 och 1856. De mest märkvärdiga av dessa är vården över stenhuggaren Peter Hultststen, död 1799, som tillverkat grindstolparna till kyrkgrindarna. Hans bror Pehr, sam hade samma yrke har tillverkat vården (han ligger själv begravd i Ljung). Dessutom linköpingsbiskopen Magnus Lenberg, död 1808 och hans kollega från Växjö O L Wallqvist, död 1800.. Ytterligare 11 vårdar från samma period står på den västra delen av kyrkogården. Historiskt viktig är inte minst vården över biskopen Lindblom, död 1819. Lindblom var den biskop som omgestaltade kyrkogården i Vreta till dess nuvarande form och lät uppföra den nuvarande prästgården, bland annat. Förutom vad som redovisas på Sune Ljungstedts lista finns ytterligare ett mycket stort antal vårdar från 1800-talet bevarade på kyrkogården, 33 stycken. 2 Två av dessa är från 1840-talet medan de övriga tillhör århundrades sista två decennier. Kyrkogårdens utsträckning Det är osäkert hur stor utsträckning den äldsta kyrkogården i Vreta haft. De kända medeltida gravarna är koncentrerade till själva kyrkan, med dess gravkapell och till området med klosterlämningar norr om kyrkan. Klostret förfogade över en stor trädgårdsanläggning, som med ett komplicerat mönster av murar täckte in större delen av vad som idag är Vreta klosters kyrkogård. Troligen fanns tidigt en kyrkogård söder om kyrkan även om några medeltida gravar ännu inte påträffats här. Den kyrkogård som fanns före 1790 (se karta nedan) var större än den ursprungliga. Den samlare sydliga delen bör vara ett tillägg till den ursprungliga bredare norra delen. Enligt Curman/Lundberg (Curman/Lundberg 1935 s 13) finns rester av en östvästligt löpande mur under markytan. Detta bör innebära att den äldsta kyrkogården haft en rektangulär form. En del av den framgrävda muren var murad i opus spicatumteknik (fiskbensmönster). Före 1790-talet hade kyrkogården en mer oregelbunden form som framgår av utsnittet av lantmäterikartan från 1696 ovan. (Bild se bifogat dokument) Den östra och huvuddelen av de södra murarna på gamla kyrkogården är desamma som idag. På västra sidan kyrkogården finns däremot en inskärning (7) som togs bort 1790. Kalkstensmurarna ligger kvar under markytan och är enligt Curman och Lundberg åtminstone delvis välbevarade (Curman/Lundberg 1935). Den nya muren murades i gråsten och är alltså betydligt yngre än de kalkstensmurar som finns kvar. Den gamla kyrkogården fick sin nuvarande form under biskop J A Lindbloms tid (1787-1805. Då tillskapades den nuvarande regelbundna formen och de nuvarande ingångarna tillkom. Vid samma tillfälle tillskapades också förplatser framför den södra och västra ingången. Den södra i förening med fattig- och sockenstuga. Den västra (nuvarande närparkeringen) som en symetriaxel med tanke på den nya prästgård som anlades vid amma tillfälle. Lindblom lät även bryta bort en del av klosterruinerna och skotta över en annan del av med jord och anlade en trädgård på platsen. Denna var en utbyggnad av prosten Tiburtius trädgård på platsen (begravd i kvarter 2a). Kyrkogårdens utveckling har av Curman och Lundberg delats upp i fyra faser, som alla är illustrerade i deras bok. Till detta kommer läget 1935 och 1996. Stadium 1, den äldsta kyrkogården. Kring den kyrka som fanns i Vreta innan klostret instiftades fanns en muromgärdad kyrkogård. Denna hade ungefär lika stor utbredning i norr som i söder. Muren var omsorgsfullt murad av tuktad sten. I vissa delar, kanske i hela muren förekom murning i opus spicatum. Stadium 2 kyrkogården före 1432 Då klostret instiftades blev kyrkogårdens område betydligt förminskat eftersom hela området norr om kyrkan föll bort. Troligen tillkom utbyggnaden i söder av denna anledning. Stadium 3, kyrkogården efter 1432. Efter branden 1432 förändrades och ombyggdes klostrets ingångsparti och gränsen mellan ingången och kyrkogården markerades med en gråstensmur. På samma gång uppfördes troligen den mur som utåt begränsade klosterområdet. Och som nu är delvis återuppförd. Stadium 4, Kyrkogården efter Lindbloms omändring ca 1790. Förändringarna initierades av Lindblom eftersom hela norra sidan av kyrkan var avgärda från kyrkogården och muren kring denna var förfallen och försedd med obekväma ingångsluckor (stigluckor). Gränsen för kyrkogården flyttades också norrut. De gamla socken och fattigstugorna som låg i vägen för den nya norrmuren flyttades till nuvarande läge. Kyrkogården breddades i väster och gavs regelbunden form. De gamla höga murarna nedtogs till nuvarande höjd. Stadium 5 Dagens kyrkogård (1935). Dagens kyrkogård (1935) har förändrats i och med nya kyrkogårdens tillkomst 1916 (Kv A-K) och dess tillägg 1922 (Kv L markerad som ny kyrkogård på kartan). Den del av kyrkogårdsmuren som sträckte sig norr om kyrkan togs bort i samband med restaureringen på 1910-talet. Stadium 6 Dagens kyrkogård(1996). Efter 1790 genomfördes inga större föreändringar av kyrkogårdens utsträckning förrän den nya kyrkogården anlades 1916-1917 efter ritningar av Erik Fant. Den utvidgades redan 1922 och två kvarter lades till. 1944 föredrogs ett förslag om ytterligare en utvidgning efter en plan av Erik Lundberg. Vissa arbeten lär också ha påbörjats. De sista kvarteren tillkom dock först 1969 Efter ritningar av arkitekten Harald Tafvelin i Sthlm. För att få plats med utvigdningen flyttades Ledbergsvägen ut mot sydväst, till sitt nuvarande läge. Portarna Före biskop Lindbloms tid fanns endast en trång ingång till kyrkogården i väster och två större försedda med stigluckor i öster. Den ena av dessa är den nedan omnämnda Bergsluckan, då kallad Likporten. Porten hade en stiglucka med avtrappade gavlar och uppfördes på bekostnad av ryttmästare Nils Jons i Högby före 1658 då den omnämns i protokoll. Den revs 1839 efter att ha renoverats 1809. Den andra ingången låg närmare kyrkan, troligen strax söder om nuvarande övergången till nya kyrkogården (Kv E). Denna ingång kallades ursprungligen Bergsporten, men togs bort 1809, varefter dess namn övertogs av den gamla likporten. Av de nuvarande ingångarna tillkom den västra (kallad Brudluckan) 1796 och stolparna består av putsat tegel. Arbetet bekostades av biskop Lindblom. Stolparna murades om 1921. Grindarna tillkom 1839 och är signerade C.I.B.L. Södra ingången (kallad likporten) uppsattes 1800 och höggs av stenhuggaren Peter Hultsten1 (begravd på kyrkogården), Den renoverades 1917. Järngrindarna, som ersatte de ursprungliga av trä tillkom 1831. De är ritade av direktör A B Nyström och smidda av smidesmästaren Olof Ekberg i Nybro. Den tredje ingången (Bergluckan) leder in till nya kyrkogården. Den hade 1936 samma slags grind som de övriga ingångarna (1851) och enkla granitstolpar, skänkta 1839. Idag finns här endast en enkel öppning ut mot nya kyrkogården. Vreta klosters kyrkogård, ur en förlaga till Svecial Antiqua et Hodernia av Erik Dahlberg. Kyrkogården återges sannolikt med schablonmässiga gravvårdar. Lägg dock märke till de gravvårdar i form av kyrkomodeller som tycks finnas. Triangulära smidda kors av den typ som återges finns bevarade bland annat i Skedevi i norra Östergötland. I bakgrunden syns den höga östmuren med sina två stigluckor (Bergsluckan i norr närmast kyrkan och likporten i söder). På kyrkogården står också en klockstapel av trä och ett timrat hus. Enligt Curman/Lundberg 1935 är det timrade huset troligen inritat av misstag på den plats där den sannolikt senmedeltida kyrkboden/gravkapellet står. 1 Hultsten och hans son med samma yrke anses också ha huggit en stor del av kalkstensvårdarna på kyrkogården. Vegetation och grusgångar I ett tidigaste skede antas att det bara funnits stigar över kyrkogården, något som också syns vara fallet på Dahlbergs teckning ovan. Den första medvetet anlagda gången drogs år 1800 från likporten till kyrkans sydportal. 1813 tillkom gången från Bergsluckan till nuvarande huvudingången. Övriga gångar tillkom 1841. Trappan med dess låga steg mellan brudporten och västra ingången tillkom 1917. I Sveriges kyrkor 1935 (Curman/Lundberg 1935) beskrivs kyrkogården som beväxt med stora träd. Bilderna i samma verk visar också att stora delar av den östra halvan av den gamla kyrkogården var en stor öppen yta med få synliga gravvårdar. Utmed ringmuren fanns en trädkrans huvudsakligen av askar och utmed gångarna fanns lönnar. Samtliga planterade 1841. Några askar intill Bergsluckan var ännu. En uppgift från 1852 talar om att detta år togs alla de gamla askarna på kyrkogården utom de vid östra porten bort. Tidigare uppgifter talar om att prosten Tiburtius planterat korg och poppelpil 1751 samt sibiriska ärteträd, samt almar, oxlar, rönnar och lindar kring bogårdsmuren. Tidigare fanns askar vid västra gaveln. Övrigt Den på Erik Dahlbergs teckning synliga klockstapeln uppfördes under kyrkoherden Nicolaus Magnis tid (1608-1650). Den revs då det nuvarande tornet tillkom 1764. De gällande gravkartorna över den gamla kyrkogården är från 1941 och visar en helt annan kyrkogård än idag. Dagens kyrkogård präglas av rygghäckssytem eller öppna gräsytor. 1940- talets kyrkogård var helt uppfylld av grusade gravar, endera med mer eller mindre stora stenramar mellan eller något mindre och med häckomgärding. Enda undantagen från detta är de områden med gravar på allmänna linjen som fanns insprängda i mitten av kvarter 3 och 4 (numera kvarter 15 och 16). Linjegravområdet i kvarter 4 har ett eget kvartersnummer, 32, men kallades tidigare kvarter 4 linje. Arkeologiska undersökningar är genomförda vid ett flertal tillfällen förutom de som är nämnda i den löpande texten. 2004 genomfördes två mindre undersökningar i samband med anläggandet av en avfallshanteringsanläggning mellan parkeringen och klostergården. Samma år genomfördes också antikvariska kontroller i samband med dragning av elledningar mm. Inga anmärkningsvärda resultat framkom. Undersökningsledare var Christina Helander respektive Magnus Rolöf från Riksantikvarieämbetet UV-Öst (se respektive rapporter). Ytterligare tre undersökningar genomfördes 2005, samtliga av Göran Tagesson. Rapporter föreligger ännu inte men slutredovisningar finns på alla tre. Den undersökningen gällde nygrusning av västra grusgången. Här avbröts nedgrävningen då kulturlager framkom. Den andra gällde VA-ledningar utanför klockaregården. Här framkom äldre odlingslämningar. Slutligen genomfördes en undersökning i samband med den förra avfallsanläggningens borttagande och områdets iordningställande till park. Här påträffades bland annat en äldre mur som tolkades som tillhörig ett äldre hus och kulturlager vilka inte kom att beröras.
Linköping kn, VRETA KLOSTER 1:9 VRETA KLOSTERS KYRKA