Vimmerby kn, KYRKOPLAN 1 VIMMERBY KYRKA
KYRKOMILJÖN - Vimmerby kyrka ligger placerad på en höjd centralt i staden. Kyrkotomten är av parkkaraktär och har ett planlagt gångsystem med asfalterade eller grusade gångar som omger byggnaden. Stora träd av lind, lönn och kastanj skapar grönska kring kyrkobyggnaden. På kyrkotomten finns lyktor och parkbänkar för besökarnas bekvämlighet. Framför kyrkans torn i väster finns en vattenspegel med fontän skänkt av Lions club i Vimmerby 1964. Installationen kallas Stort vattenslott. Väster om tornet finns en liggande gravvård av gjutjärn över Israel Gustaf Wänman, Vimmerby församlings lärare som avled 1821. Wänman blev kyrkoherde i Vimmerby 1811. Gravvården har tidigare varit placerad utanför södra ingången, senare inne i vapenhuset. Numera är denna gravvård den enda som finns kvar på kyrkotomten. Kring kyrkotomten mot norr, söder och öster finns en stenmur av fältsten fogad med cement. Muren är av varierande höjd. Mot den lägre belägna Storgatan i söder är muren flera meter hög och blommar ut i en ståtlig terrass med dubbeltrappa. I trappan finns en inskription som talar om att terrassen uppfördes 1929 för medel donerade av Gustaf E. Reuter "i tacksam hågkomst av födelsestaden". Kyrkotomten omges i alla riktningar av stadens gatunät. Öster om kyrkotomten ligger pastorsexpedition och församlingshem i en äldre stadsgård. KYRKOGÅRDEN - Från medeltiden och fram till 1820-talet fanns kyrkogården kring den kyrka som föregick den nuvarande, och före det kring den medeltida kyrkan. På 1820-talet övergavs dock den gamla kyrkogården och den nuvarande anlades. Vimmerby kyrkogård är belägen omkring 500 m nordväst om kyrkan och ligger på en höjd i den västra delen av centrala Vimmerby. På begravningsplatsen finns två begravningskapell samt personalbyggnad och expedition för kyrkogårdsförvaltningen. Kyrkogården har, sedan den anlades på 1820-talet, utvidgats flera gånger. Delar av kyrkogården har mycket tidstypiska karaktärsdrag som förknippas med en stadskyrkogård anlagd på 1800-talet. Se vidare i separat rapport för Vimmerby kyrkogård. KULTURHISTORISK BEDÖMNING AV KYRKOGÅRDEN I DESS HELHET Vimmerby kyrkogård ligger omgiven av höga träd på en höjdsträckning i den västra delen av stadens centrum. Huvudentréerna nås från den allékantade Kyrkogårdsbacken. Hit till utkanten av staden förlades kyrkogården 1821 som ett resultat av trångboddhet kring kyrkan och av tidens krav på placering av kyrkogårdar utanför stadskärnan. Utvidgningar av kyrkogården har sedan utförts på 1880-talet, på 1920-talet och senaste på 1970-90-talen. Kyrkogården med sina båda kapell, trädkrans och arbetade entrépartier bildar tillsammans en värdefull kulturmiljö som besöks av många människor. På sommaren stannar ett stort antal turister till för att besöka Astrid Lindgrens gravplats. Kyrkogården har även en dragningskraft för många som är intresserade av historia i allmänhet och Vimmerbys historia i synnerhet. Den välskötta och bitvis ålderdomliga kyrkogården kan berätta mycket om Vimmerby stads utveckling. Kyrkogårdsförvaltningens påbörjade K-märkning av gravplatser är också ett lovvärt initiativ som bidrar till detta. På Vimmerby kyrkogård har sockenborna begravts sedan 1800-talet. En vandring över kyrkogården berättar om skiftande synsätt när det gäller begravningstraditioner, synen på döden och på sorgarbete i stort. Enstaka gravvårdar och grupper av vårdar vittnar om skiftande ideal och många gånger om hantverksskicklighet. De rymmer information som handlar om person- och/eller lokalhistoria i form av personnamn, ort-/by-/gårdsnamn och yrkestitlar. Yrkestitlarna berättar om verksamheter och utkomstmöjligheter som funnits i trakten. På Vimmerby kyrkogård finns exempelvis många titlar som hör samman med småstadens alla funktioner såsom stationsinspektör, läroverksadjunkt, järnhandlare, stadsfiskal, rådman, köpman, kontraktsprost och stadssjuksköterska. Men här finns också titlar som har en ålderdomlig och agrar klang såsom godsägare, rusthållare, hemmansägare och jägmästare. Här kommer socknens dubbla karaktär fram med både staden och landsbygden. De äldsta delarna av kyrkogården med kvarter 1-12 har mycket av stadskaraktär med sin tidstypiska anläggningsstil. Här har de klassicistiska principerna varit vägledande med rektangulära kvarter, raka, trädkantade gångar och grusade begravningsytor. Än idag finns mycket av den ursprungiga karaktären bevarad med påkostade och ofta höga gravvårdar längs gångsystemet och mindre vårdar i kvarterens inre. Några kvarter, speciellt nr 5-8, har många monumentala gravplatser som väl illustrerar 1800-talets anläggningsstil när det gäller familjegravar för samhällets övre skikt. Här finns ett stort antal kulturhistoriskt intressanta gravvårdar. Med åren har tyvärr en del träd och formklippta tujor tagits ned längs huvudgången och sidogångarna vilket framhäver de asfalterade ytorna och gör det svårt att orientera sig. Denna del av kyrkogården skulle få ytterligare högre upplevelsevärde om träd åter planterades så som ursprungligen var syftet. Även området för kvarteren 14-16 som anlades från 1960-talet och framåt är starkt beroende av sin varierade vegetation som både ramar in och skapar orienteringspunkter. Området är tidstypiskt i sin anläggningsstil med de likriktade vårdarna och enkla raderna i gräsmatta. Som kontrast finns urngravområdet med sin fria utformning tillkommet under 1900-talets sista decennier. På den äldsta delen av kyrkogården finns några få vårdar från 1800-talets mitt eller tidigare, som alla bör föras in på församlingens inventarieförteckningen. Även vårdarna av gjutjärn liksom staket av smide eller gjutjärn bör föras in på inventarieförteckningen. Kyrkogårdens speciella karaktär är beroende av att grusbelagda områden även fortsättningsvis är belagda med grus. Även omgärdningar kring gravplatser bör bevaras. I några av kyrkogårdens områden finns sk linjegravar bevarade som visar på en gravform som tidigare var mycket vanlig på våra kyrkogårdar. I skillnaderna mellan de köpta och allmänna gravarna finns ett socialhistoriskt värde då det visar på sociala skillnader i samhället. På kyrkogården finns många äldre träd, både som trädkrans kring kyrkogården och som alléer och trädrader längs med gångar. Träden har en miljöskapande verkan och är viktiga för upplevelsen av kyrkogården. En trädvårdsplan är här av stor betydelse. På en kyrkogård är det naturligt att gravvårdar ändras och gravrätter återgår och får ny ägare. Det är dock viktigt att man i den långsiktiga förvaltningen är uppmärksam på att bevara de olika delarnas karaktär och gravvårdar från alla olika tider. Sammanfattningsvis: ·Delar av kyrkogården har tidstypiska karaktärsdrag som förknippas med en stadskyrkogård anlagd på 1800-talet. ·Ett kulturhistoriskt värde finns i kyrkogårdens struktur som sådan med de olika tidsskikten, som speglar olika skeden i kyrkogårdens utveckling. ·På den äldsta delen av kyrkogården finns ett stort antal gamla och ovanliga gravvårdar som har höga kulturhistoriska värden och som tillsammans skapar den ålderdomliga karaktären.
Sockenbeskrivning Staden Vimmerby växte fram där vägarna mellan Linköping Kalmar och Eksjö Västervik korsade varandra. Stångån var också historiskt sätt en viktig kommunikationsled. Vimmerby socken gränsar till Lönneberga, Hultsfred, Vena, Tuna, Frödinge och Södra Vi. Området ligger på gränsen till det småländska höglandet och är bitvis kuperat. Det finns arkeologiska fynd från både sten- och bronsålder men vanligast är fynd och lämningar från järnålder. I Vimmerby stad finns gravfältet Gästgivarhagen med omkring 300 gravar från järnåldern. Mycket talar för att Vimmerby varit en central plats under järnålder. Första gången namnet Vimmerby omnämns i det skriftliga källmaterialet är 1331, då som Wijmarbü. Stadssigillet är omnämnt 1350. Vimmerby förlorar dock sina stadsrättigheter under perioden 1532-1604. Staden har framförallt haft historisk betydelse som tings- och marknadsplats. Boskapsskötsel, jord- och skogsbruk har varit viktiga näringar för socknen. I centralorten Vimmerby har handeln varit den viktigaste näringen. Ännu idag finns en del av den gamla trähusbebyggelsen bevarad framför allt längs Storgatan, med handelsgårdar med bostads- och affärshus mot gatan och ekonomibyggnader inne på gården. Under 1900-talet har Vimmerby blivit mer av en industristad, med bla Åbro bryggeri som en stor arbetsgivare och nyligen uppförda mjölkpulverfabriken i Arlas Foods regi. Söder om Vimmerby ligger Storebro som fick privilegier att driva ett järnbruk 1728. Verksamheten bedrivs än i dag med tillverkning av fritidsbåtar som den mest kända produkten. Vimmerby är kanske idag mest känt som Astrid Lindgrens hemstad. Tusentals turister besöker varje år kommunen och Astrid Lindgrens värld. Vimmerby kommun bildades 1971 genom att Vimmerby stad slogs samman med Sevede, Tuna, Locknevi och Södra Vi kommuner. Begravningsplatsens historik Vimmerby kyrkogård är egentligen en begravningsplats eftersom den ligger på annan plats är kring själva kyrkan. Namnet man använder är dock Vimmerby kyrkogård och förvaltningen kallas Kyrkogårdsförvaltningen. Därför används i denna rapport begreppet kyrkogård i beskrivningen. Kyrkogård för sockenborna fanns från medeltiden kring kyrkan som låg på nuvarande kyrkas ungefärliga plats. När det byggdes ny kyrka på 1600-talet innebar det säkerligen en hel del förändringar även för kyrkogårdens del. Kring 1600-talskyrkan fanns bogårdsmur och stigluckor. Bemedlade sockenbor kunde fram till omkring 1785 bli begravda inne i kyrkan, vanligen under en häll som utgjorde del av kyrkgolvet. Med befolkningsökningen i församlingen växte behovet av en ny kyrkogård på annan plats. Det var också en utveckling som låg i tiden efter ett kungligt beslut 1815 som sa att kyrkogårdar skulle anläggas utanför stad och by. År 1816 föreslogs att en ny kyrkogård skulle förläggas till Skillingarum. Planerna förverkligades dock inte och 1921 inköptes av handlanden Kristian Beckstedt i stället den sk Lotten, ca 1 ¼ tunnland mark, på åsen norr om staden för anläggande av ny kyrkogård. Kyrkogården invigdes Kristi himmelsfärdsdag 1821 under högtidliga former. År 1828 inhägnades kyrkogården med en gärdesgård och några år längre fram ska kyrkogården ha planterats. Troligen brukades den gamla kyrkogården parallellt med den nya under en tid. När den nya kyrkan byggdes på 1850-talet innebar det dock sannolikt att den gamla kyrkogården helt omdanades till kyrkotomt. Ännu ligger dock en gravvård kvar utanför kyrkans torningång, en gjutjärnshäll över Israel Gustaf Wanberg som var lärare i församlingen. Gravvården är daterad 1891. Några andra vårdar från kyrkotomten flyttades med tiden över till den nya kyrkogården. Det gäller exempelvis två gjutjärnshällar som ligger i kvarter 8. En sk bisättningsgrav, en typ av gravkapell, byggdes på den nya kyrkogården. Detta ersattes av en ny byggnad 1831. Den nya byggnaden bekostades av apotekare P. Bergelin mot att han fick ta ut en avgift mot utlån av byggnaden. När Bergelin gick i konkurs köpte assessor Ugarph rätten och överlät den för en mindre summa till församlingen. Huset var byggt av korsvirke och tegel. Det har inte inom ramen för detta arbete kunnat klarläggas var denna byggnad låg. Kanske var det på den plats där S:t Johannes kapell senare uppfördes. De första kvarteren som togs i bruk var nr 5, 6, 7 och 8 som planlades som rektangulära kvarter genomkorsade och avgränsade av gångar. Redan år 1881 gjordes en omfattande utvidgning av kyrkogården genom att kvarter 1-4 i söder och 9 och 10 i norr tillkom. Även delar av kvarter 11 och 12 började tas i bruk åren efter detta. Enligt äldre ritningar utgjorde dagens kvarter 9-12 vid denna tid bara två kvarter. Sannlikt tog det ganska lång tid innan hela området var utnyttjat. De nya kvarteren planerades enligt det påbörjade mönstret, med rektangulära kvarter avgränsade av gångar. Tidens anläggningsstil, som brukar kallas klassicistisk, karaktäriseras just av regelbundenhet, raka markerade gångstråk och alléer. Längs med den norr till söder löpande huvudgången och längs kyrkogårdens yttre kant planterades lönnar. Längs med gångarna planterades även tujor som formklipptes. Syftet var bl a att tydligt markera områdets struktur samt skapa lummighet och grönska. Även vid infarten till kyrkogården, längs den sk Kyrkogårdsbacken, planterades en allé av lönnar. I korsningen mellan de gamla kvarteren 5 och 6 samt de nya nr 1 och 4 förlades år 1905 det lilla gravkapellet. Kapellet uppfördes av medel som donerats av Vimmerby Sparbank. Lite om hur kyrkogården gestaltade sig under1800-talets andra hälft och 1900-talets början kan man föreställa sig genom att titta på kyrkogården idag. Påkostade familjegravar på grusade ytor var placerade längs med gångsystemet och troligen även i flera av kvarterens inre. Speciellt påkostade områden förlades närmast kapellet. Vårdarna varierade i utförande, men en dominans fanns för höga vårdar av svart eller grå granit. Många gravplatser var omgärdade av mer eller mindre arbetade stenramar, gjutjärns- eller smidesstaket eller låga häckar av exempelvis tuja. Det är oklart var samhällets fattiga begravdes vid denna tid. Linjegravsområden från 1800-talet och tiden kring sekelskiftet 1900 finns idag inte bevarade på kyrkogården. Sannolikt var det dock i kvarteren längst i söder, 2 och 3, som merparten av linjegravsorådens fanns. Här finns ännu en del äldre linjegravvårdar bevarade från åtminstone 1920-talet. Linjegravsområdena kan vid tiden ha varit antingen grusade eller beväxta med gräs. Många av familjegravplatserna i kvarteren 1-4 och 11-12 kom först i bruk på 1930-talet och framåt. Redan på 1920-talet hade kyrkogården utvidgats med ytterligare en del norr och nordost om den äldre delen. Det tog dock tid innan man började använda området. Kvarter 13 togs i bruk i slutet av 1930-talet, men övriga området inte förrän på 1960-talet. År 1922 utfördes dock en ritning och beskrivning för hur det nya området skulle gestaltas. Arbetet utfördes av arkitekt Wernstedt. Till delar kom det också att följas. Förslaget berättar både om Vimmerby kyrkogård vid tiden och om hur man såg på kyrkogårdars gestaltande i allmänhet. Wernstedt föreslog att den alléplanterade vägen utefter den befintliga kyrkogårdens östra gräns skulle bibehållas som infartsväg även till det nya området och sedan fortsätta som det nya områdets huvudstråk. Alléer skulle också planteras längs det nya områdets huvudgångar så som redan tidigare var gjort på den gamla kyrkogården. Wernstedt påtalade vidare att buskplanteringar samt planteringar av häckar längs områdena för familjegravar skulle ske med särskild omsorg så att en lugn och enhetlig verkan erhålles samt lämpliga utsiktspunkter och perspektiv ut mot staden och landskapet vinnes. Enligt förslaget skulle familjegravar mestadels placeras längs med gångsystemet och i särskilda grupper. Vidare menade Wernstedt att det borde finnas regler för hur höga gravvårdar får vara och hur de utformas. Genom att ta en sådan hänsyn torde en i alla avseenden välordnad kyrkogård kunna erhållas. Arkitekten fortsätter: Av särskild vikt är att de större fälten med ensam och barngravar erhålla en lugn prägel, varför dessa gravar böra förses med liggande eller lågt hållna minnesmärken. Vårdar av allt för olika storlek är olämpligt sammanföra inom samma kvarter. Planeringen för det nya området var alltså på god väg med det liggande förslaget, men det dröjde innan det togs i bruk. År 1931 kom ett nytt förslag till utformning av det nya området, som till viss del byggde på det tidigare. De nya ritningarna utfördes av trädgårdskonsulent Erik Palmgård, Västervik. Det verkar som en allé längs huvudgången i det nya området redan planterats vid denna tid. I Palmgårds förslag beskrevs hur flera av kvarteren skulle bli linjegravskvarter. Man kom dock aldrig att behöva så många linjegravsområden, då företeelsen som sådan avskaffades på 1950-talet. I kvarter 13 anlades dock 1938 ett linjegravsområde som sedan nyttjades länge. Palmgård framhöll i sin beskrivning att det var viktigt att med träd och häckar omgärda linjegravsområden så att de inte blev för synliga. Vid tiden var man medveten om en utveckling bort från linjegravssystemet. Det sägs i beskrivningen att många numera är mer benägna att köpa gravplats. Därför föreslog Palmgård att alla köpegravar skulle delas upp såsom ensamgravar för att intressenter var som helst ska kunna köpa gravplats för en eller flera personer. Detta var en ny utveckling som också förklarar varför det ibland finns ensamgravar mitt i familjegravsområden. I Palmgårds handlingar angavs vidare detaljuppgifter om hur breda olika gravar skulle vara och vilka arter av vegetation han menade borde planteras. En ambition han uttryckte var att skapa ro och stämning över kyrkogårdens olika rum. På 1960-talet togs så större delen av området i bruk. Det anlades med mycket vegetation och med familjegravar i strikta rader. Enligt tidens smak var gravvårdarna enkla och rektangulära. Först togs kvarter 14 i bruk och sedan i tur och ordning15, 16, 18 och 17. Samtidigt fortsatte man att använda den gamla kyrkogården. Många gamla familjegravplatser fick ytterligare vårdar, andra gravplatser togs i bruk av en ny familj, omgärdningar kring gravplatser togs bort eller kom till. I stort behölls dock den äldre strukturen på kyrkogården. På 1950-talet byggdes det nya kapellet, S:t Johannes kapell, på en plats där det sedan tidigare stod ett bårhus. Kanske var bårhuset det som redan omtalades på 1830-talet. Ritningarna till det nya kapellet utfördes av Johannes Dahl, Tranås och byggnaden uppfördes av Carl Sandbergs Byggnadsaktiebolag. Det gamla bårhuset, som var uppfört av trä och hade putsade väggar både in- och utvändigt samt tak av tegel, integrerades i den nya byggnaden såsom vapenhus. Kapellet invigdes år 1954. Hur den nya byggnaden påverkade gravplatser i området är oklart. År 1978 inköptes från Vimmerby kommun ett stort markområde väster om den befintliga kyrkogården. Där anlades sedan en helt ny kyrkogårdsdel som utvidgades ytterligare kring år 1994. Området började tas i bruk på 1980-talet, men ännu 2005 nyttjar man bara två kvarter. Vid 1990-talets mitt anlades minneslunden i den nordöstra delen av kyrkogården. Förslaget utarbetades av AB I Sandbergs Arkitektkontor. På den äldre kyrkogårdsdelen med kvarter 1-12 har under senare decennier gräs såtts in i vissa områden och häckar planterats såsom rygghäckar. Träd längs den norr till söder löpande huvudgången har tagits ned framförallt i höjd med de allra äldsta kvarteren 5-8. Även formklippta tujor som markerat gångsystemet har under senare decennier tagits bort.
21300000003049 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/21300000003049 Bebyggelse - anläggning Vimmerby kn, KYRKOPLAN 1 VIMMERBY KYRKA VIMMERBY KYRKA HISTORIK FRÅN PROJEKTET SOCKENKYRKORNA. KULTURARV OCH BEBYGGELSEHISTORIA - FÖRSAMLING 1995 - VIMMERBY BEFOLKNINGSTAL - 1805: 863, 1900: 2215, 1995: 9659 FÖRSAMLINGSHISTORIK - Vimmerby landsförsamling införlivad 1965. LÄGE OCH OMGIVNING - Kyrkan har ett högt läge i stadsmiljö 250 m norr om järnvägen. Prästgården Näs, ligger någon km norr om staden. Pastorsexpedition finns inrymd i en äldre stadsgård intill kyrkan. Även församlingshem finns i anslutning. En separat begravningsplats ligger i stadens norra utkant. Socknen består av kuperad skogsbygd med odlingsmarken samlad kring Stångåns dalgång. Stadskärnan utgör riksintresse. RASERAD KYRKA / RUIN - I: Medeltida träkyrka med salformad plan (inritad på 1685 års stadsplan). Riven i samband med att ny kyrka uppfördes troligen på samma plats. DEN BEFINTLIGA KYRKANS PLANUTVECKLING: Den murade kyrkan består av ett rektangulärt långhus med rakslutet korparti, en utbyggd halvrund sakristia i öster samt ett torn i väster. II: De äldsta murpartierna i den befintliga kyrkan härrör från 1682-85. Enligt äldre fotografier utgjordes kyrkan av ett rektangulärt långhus med rakslutet korparti och sakristia i norr. Riven, förutom delar av östra muren i samband med att ny kyrka uppfördes på samma plats. III: Kyrkans nuvarande planform härrör från en nybyggnad 1854-57, med återbruk av föregångarens murar i öster. Kyrkan uppfördes av byggmästare N Pettersson, Stallarp efter ritningar av byggmästaren Jonas Jonsson, Linköping, något omarbetade efter arkitekt Emil Langlet. EXTERIÖR OCH INTERIÖR - De spritputsade fasaderna är avfärgade i grått och har sparsam dekor i vit slätputs, bestående av kvaderrustik, lister och omfattningar. Långhus och sakristia har stora rundbågiga fönsteröppningar. Långhuset täcks av ett flackt kopparklätt sadeltak. Tornet har rundbågiga ljudgluggar, två på varje sida, och avslutas med en kraftig konsolfris; det kröns av en sluten lanternin med gavelfrontoner och spira. Ingång sker från tornets västsida, sidoingångarna mitt på södra respektive norra långsidan har rusticerade portalomfattningar och kröns av frontoner. Kyrkorummet har vitputsade väggar och kröns av ett flackt tunnvalv vilande på en kraftigt profilerad list. Altaruppsats, läktare och ursprunglig predikstol ritades av arkitekten Ludwig Hawerman 1857. Altartavlan, kopia av Westins Kristi förklaring, är målad av Sven Alfred Thörne och tillkom 1877. Predikstolen utbyttes redan 1899, vid arkitekten Hugo Hammarskjölds restaurering, mot den gamla kyrkans, utförd 1713 av Olof Wiström och Anders Cornelius. Åren 1898-99 försågs också interiören med dekormålning, vilken borttogs vid arkitekten Johannes Dahls restaurering 1935-36. 1964 genomgick kyrkan ytterligare en restaurering under ledning av Johannes Dahls arkitektfirma, Tranås. Uppgifterna är sammanställda av Forskningsprojektet Sockenkyrkorna. Kulturarv och bebyggelsehistoria 2000. HISTORIK FRÅN KYRKOBYGGNADER 1760-1860 - Efter beslut 1846 och 1850 uppförd 1854-57 som ersättning för en stenkyrka, byggd 1682-85. Den äldre kyrkans äldsta mur ingår i den nuvarande kyrkan, uppförd av byggmästare N Pettersson, Stallarp efter ritningar av byggmästaren Jonas Jonsson, Linköping. Ritningarna något omarbetade av Emil Langlet. Invigningen förrättades 4 september 1859 av kontraktsprosten Arvid Moberger. INLEDNING - Rektangulärt kyrkorum med rakt avlutat kor och halvrund sakristia i öster. Torn med huvudingång i väster. Även ingångar mitt på nord- och sydfasaderna. Den södra täcks dock interiört numera av en äldre altaruppsats. Separat, senare upptagen ingång till sakristian. Uppförd i sten, spritputsad samt avfärgad i grått med ljusare slätputs på omfattningar, lister och de nedre partierna av fasaderna. Kopparplåt på taket, ursprungligen zinkplattor. EXTERIÖR - Byggd i tidtypisk klassicerande stil. Förutom några få avvikelser, bl a sluten lanternin istället för öppen, följdes Jonssons av ÖIÄ i några detaljer omarbetade ritning. Exteriört är kyrkobyggnadens sannolikt ej förändrad sedan byggnadstiden. INTERIÖR - Ursprungligen en tidstypisk inredning med undantag av orgelfasaden, som är byggs av Lars Wahlberg 1769 med dekor av Jonas Berggren. Altaruppställningen, liksom den ursprungliga predikstolen och läktaren ritad av Ludwig Hawerman 1857, tillkom dock troligen först 1877 samtidigt med altartavlan "Kristi förklaring", en Westinkopia målad av Sven Alfred Thörne. Predikstolen är sedan 1899 ersatt med en predikstol från gamla kyrkan, utförd 1713 av Olof Wiström och Anders Cornelius. 1857 års predikstolskorg finns numera i Barmshults kyrksal. Framför den södra portalen står idag en altaruppsats från 1701, även den från gamla kyrkan. Den öppna bänkinredningen tillkom vid 1935 års renovering. Den gamla orgelfasaden finns kvar, men är sedan 1956 kompletterad med ett ryggpositiv. Källa: Kyrkobyggnader 1760-1860. Del 2, Småland och Öland. 1993Sockenbeskrivning Staden Vimmerby växte fram där vägarna mellan Linköping Kalmar och Eksjö Västervik korsade varandra. Stångån var också historiskt sätt en viktig kommunikationsled. Vimmerby socken gränsar till Lönneberga, Hultsfred, Vena, Tuna, Frödinge och Södra Vi. Området ligger på gränsen till det småländska höglandet och är bitvis kuperat. Det finns arkeologiska fynd från både sten- och bronsålder men vanligast är fynd och lämningar från järnålder. I Vimmerby stad finns gravfältet Gästgivarhagen med omkring 300 gravar från järnåldern. Mycket talar för att Vimmerby varit en central plats under järnålder. Första gången namnet Vimmerby omnämns i det skriftliga källmaterialet är 1331, då som Wijmarbü. Stadssigillet är omnämnt 1350. Vimmerby förlorar dock sina stadsrättigheter under perioden 1532-1604. Staden har framförallt haft historisk betydelse som tings- och marknadsplats. Boskapsskötsel, jord- och skogsbruk har varit viktiga näringar för socknen. I centralorten Vimmerby har handeln varit den viktigaste näringen. Ännu idag finns en del av den gamla trähusbebyggelsen bevarad framför allt längs Storgatan, med handelsgårdar med bostads- och affärshus mot gatan och ekonomibyggnader inne på gården. Under 1900-talet har Vimmerby blivit mer av en industristad, med bla Åbro bryggeri som en stor arbetsgivare och nyligen uppförda mjölkpulverfabriken i Arlas Foods regi. Söder om Vimmerby ligger Storebro som fick privilegier att driva ett järnbruk 1728. Verksamheten bedrivs än i dag med tillverkning av fritidsbåtar som den mest kända produkten. Vimmerby är kanske idag mest känt som Astrid Lindgrens hemstad. Tusentals turister besöker varje år kommunen och Astrid Lindgrens värld. Vimmerby kommun bildades 1971 genom att Vimmerby stad slogs samman med Sevede, Tuna, Locknevi och Södra Vi kommuner. Begravningsplatsens historik Vimmerby kyrkogård är egentligen en begravningsplats eftersom den ligger på annan plats är kring själva kyrkan. Namnet man använder är dock Vimmerby kyrkogård och förvaltningen kallas Kyrkogårdsförvaltningen. Därför används i denna rapport begreppet kyrkogård i beskrivningen. Kyrkogård för sockenborna fanns från medeltiden kring kyrkan som låg på nuvarande kyrkas ungefärliga plats. När det byggdes ny kyrka på 1600-talet innebar det säkerligen en hel del förändringar även för kyrkogårdens del. Kring 1600-talskyrkan fanns bogårdsmur och stigluckor. Bemedlade sockenbor kunde fram till omkring 1785 bli begravda inne i kyrkan, vanligen under en häll som utgjorde del av kyrkgolvet. Med befolkningsökningen i församlingen växte behovet av en ny kyrkogård på annan plats. Det var också en utveckling som låg i tiden efter ett kungligt beslut 1815 som sa att kyrkogårdar skulle anläggas utanför stad och by. År 1816 föreslogs att en ny kyrkogård skulle förläggas till Skillingarum. Planerna förverkligades dock inte och 1921 inköptes av handlanden Kristian Beckstedt i stället den sk Lotten, ca 1 ¼ tunnland mark, på åsen norr om staden för anläggande av ny kyrkogård. Kyrkogården invigdes Kristi himmelsfärdsdag 1821 under högtidliga former. År 1828 inhägnades kyrkogården med en gärdesgård och några år längre fram ska kyrkogården ha planterats. Troligen brukades den gamla kyrkogården parallellt med den nya under en tid. När den nya kyrkan byggdes på 1850-talet innebar det dock sannolikt att den gamla kyrkogården helt omdanades till kyrkotomt. Ännu ligger dock en gravvård kvar utanför kyrkans torningång, en gjutjärnshäll över Israel Gustaf Wanberg som var lärare i församlingen. Gravvården är daterad 1891. Några andra vårdar från kyrkotomten flyttades med tiden över till den nya kyrkogården. Det gäller exempelvis två gjutjärnshällar som ligger i kvarter 8. En sk bisättningsgrav, en typ av gravkapell, byggdes på den nya kyrkogården. Detta ersattes av en ny byggnad 1831. Den nya byggnaden bekostades av apotekare P. Bergelin mot att han fick ta ut en avgift mot utlån av byggnaden. När Bergelin gick i konkurs köpte assessor Ugarph rätten och överlät den för en mindre summa till församlingen. Huset var byggt av korsvirke och tegel. Det har inte inom ramen för detta arbete kunnat klarläggas var denna byggnad låg. Kanske var det på den plats där S:t Johannes kapell senare uppfördes. De första kvarteren som togs i bruk var nr 5, 6, 7 och 8 som planlades som rektangulära kvarter genomkorsade och avgränsade av gångar. Redan år 1881 gjordes en omfattande utvidgning av kyrkogården genom att kvarter 1-4 i söder och 9 och 10 i norr tillkom. Även delar av kvarter 11 och 12 började tas i bruk åren efter detta. Enligt äldre ritningar utgjorde dagens kvarter 9-12 vid denna tid bara två kvarter. Sannlikt tog det ganska lång tid innan hela området var utnyttjat. De nya kvarteren planerades enligt det påbörjade mönstret, med rektangulära kvarter avgränsade av gångar. Tidens anläggningsstil, som brukar kallas klassicistisk, karaktäriseras just av regelbundenhet, raka markerade gångstråk och alléer. Längs med den norr till söder löpande huvudgången och längs kyrkogårdens yttre kant planterades lönnar. Längs med gångarna planterades även tujor som formklipptes. Syftet var bl a att tydligt markera områdets struktur samt skapa lummighet och grönska. Även vid infarten till kyrkogården, längs den sk Kyrkogårdsbacken, planterades en allé av lönnar. I korsningen mellan de gamla kvarteren 5 och 6 samt de nya nr 1 och 4 förlades år 1905 det lilla gravkapellet. Kapellet uppfördes av medel som donerats av Vimmerby Sparbank. Lite om hur kyrkogården gestaltade sig under1800-talets andra hälft och 1900-talets början kan man föreställa sig genom att titta på kyrkogården idag. Påkostade familjegravar på grusade ytor var placerade längs med gångsystemet och troligen även i flera av kvarterens inre. Speciellt påkostade områden förlades närmast kapellet. Vårdarna varierade i utförande, men en dominans fanns för höga vårdar av svart eller grå granit. Många gravplatser var omgärdade av mer eller mindre arbetade stenramar, gjutjärns- eller smidesstaket eller låga häckar av exempelvis tuja. Det är oklart var samhällets fattiga begravdes vid denna tid. Linjegravsområden från 1800-talet och tiden kring sekelskiftet 1900 finns idag inte bevarade på kyrkogården. Sannolikt var det dock i kvarteren längst i söder, 2 och 3, som merparten av linjegravsorådens fanns. Här finns ännu en del äldre linjegravvårdar bevarade från åtminstone 1920-talet. Linjegravsområdena kan vid tiden ha varit antingen grusade eller beväxta med gräs. Många av familjegravplatserna i kvarteren 1-4 och 11-12 kom först i bruk på 1930-talet och framåt. Redan på 1920-talet hade kyrkogården utvidgats med ytterligare en del norr och nordost om den äldre delen. Det tog dock tid innan man började använda området. Kvarter 13 togs i bruk i slutet av 1930-talet, men övriga området inte förrän på 1960-talet. År 1922 utfördes dock en ritning och beskrivning för hur det nya området skulle gestaltas. Arbetet utfördes av arkitekt Wernstedt. Till delar kom det också att följas. Förslaget berättar både om Vimmerby kyrkogård vid tiden och om hur man såg på kyrkogårdars gestaltande i allmänhet. Wernstedt föreslog att den alléplanterade vägen utefter den befintliga kyrkogårdens östra gräns skulle bibehållas som infartsväg även till det nya området och sedan fortsätta som det nya områdets huvudstråk. Alléer skulle också planteras längs det nya områdets huvudgångar så som redan tidigare var gjort på den gamla kyrkogården. Wernstedt påtalade vidare att buskplanteringar samt planteringar av häckar längs områdena för familjegravar skulle ske med särskild omsorg så att en lugn och enhetlig verkan erhålles samt lämpliga utsiktspunkter och perspektiv ut mot staden och landskapet vinnes. Enligt förslaget skulle familjegravar mestadels placeras längs med gångsystemet och i särskilda grupper. Vidare menade Wernstedt att det borde finnas regler för hur höga gravvårdar får vara och hur de utformas. Genom att ta en sådan hänsyn torde en i alla avseenden välordnad kyrkogård kunna erhållas. Arkitekten fortsätter: Av särskild vikt är att de större fälten med ensam och barngravar erhålla en lugn prägel, varför dessa gravar böra förses med liggande eller lågt hållna minnesmärken. Vårdar av allt för olika storlek är olämpligt sammanföra inom samma kvarter. Planeringen för det nya området var alltså på god väg med det liggande förslaget, men det dröjde innan det togs i bruk. År 1931 kom ett nytt förslag till utformning av det nya området, som till viss del byggde på det tidigare. De nya ritningarna utfördes av trädgårdskonsulent Erik Palmgård, Västervik. Det verkar som en allé längs huvudgången i det nya området redan planterats vid denna tid. I Palmgårds förslag beskrevs hur flera av kvarteren skulle bli linjegravskvarter. Man kom dock aldrig att behöva så många linjegravsområden, då företeelsen som sådan avskaffades på 1950-talet. I kvarter 13 anlades dock 1938 ett linjegravsområde som sedan nyttjades länge. Palmgård framhöll i sin beskrivning att det var viktigt att med träd och häckar omgärda linjegravsområden så att de inte blev för synliga. Vid tiden var man medveten om en utveckling bort från linjegravssystemet. Det sägs i beskrivningen att många numera är mer benägna att köpa gravplats. Därför föreslog Palmgård att alla köpegravar skulle delas upp såsom ensamgravar för att intressenter var som helst ska kunna köpa gravplats för en eller flera personer. Detta var en ny utveckling som också förklarar varför det ibland finns ensamgravar mitt i familjegravsområden. I Palmgårds handlingar angavs vidare detaljuppgifter om hur breda olika gravar skulle vara och vilka arter av vegetation han menade borde planteras. En ambition han uttryckte var att skapa ro och stämning över kyrkogårdens olika rum. På 1960-talet togs så större delen av området i bruk. Det anlades med mycket vegetation och med familjegravar i strikta rader. Enligt tidens smak var gravvårdarna enkla och rektangulära. Först togs kvarter 14 i bruk och sedan i tur och ordning15, 16, 18 och 17. Samtidigt fortsatte man att använda den gamla kyrkogården. Många gamla familjegravplatser fick ytterligare vårdar, andra gravplatser togs i bruk av en ny familj, omgärdningar kring gravplatser togs bort eller kom till. I stort behölls dock den äldre strukturen på kyrkogården. På 1950-talet byggdes det nya kapellet, S:t Johannes kapell, på en plats där det sedan tidigare stod ett bårhus. Kanske var bårhuset det som redan omtalades på 1830-talet. Ritningarna till det nya kapellet utfördes av Johannes Dahl, Tranås och byggnaden uppfördes av Carl Sandbergs Byggnadsaktiebolag. Det gamla bårhuset, som var uppfört av trä och hade putsade väggar både in- och utvändigt samt tak av tegel, integrerades i den nya byggnaden såsom vapenhus. Kapellet invigdes år 1954. Hur den nya byggnaden påverkade gravplatser i området är oklart. År 1978 inköptes från Vimmerby kommun ett stort markområde väster om den befintliga kyrkogården. Där anlades sedan en helt ny kyrkogårdsdel som utvidgades ytterligare kring år 1994. Området började tas i bruk på 1980-talet, men ännu 2005 nyttjar man bara två kvarter. Vid 1990-talets mitt anlades minneslunden i den nordöstra delen av kyrkogården. Förslaget utarbetades av AB I Sandbergs Arkitektkontor. På den äldre kyrkogårdsdelen med kvarter 1-12 har under senare decennier gräs såtts in i vissa områden och häckar planterats såsom rygghäckar. Träd längs den norr till söder löpande huvudgången har tagits ned framförallt i höjd med de allra äldsta kvarteren 5-8. Även formklippta tujor som markerat gångsystemet har under senare decennier tagits bort. Län: Kalmar, Kommun: Vimmerby http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/rdf/21300000003049 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/xml/21300000003049 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/html/21300000003049 Riksantikvarieämbetet RAÄ Bebyggelseregistret - anläggning 1.1 2024-10-23
Kyrkan Vimmerby kyrka omtalas första gången i källmaterialet år 1235. Det ska ha varit en träkyrka belägen väster om dagens kyrkobyggnad. Medeltidskyrkan revs 1685 för en stenkyrka i karolinsk stil med fristående klockstapel. Under 1800-talet blev denna kyrka för trång och 1850 togs ritningar fram till en ny kyrka i nyklassicistisk stil. Ritningarna utfördes av arkitekten och byggmästaren J Jonsson i samarbete med arkitekten vid överintendentsämbete E V Langlet. Kyrkan stod klar 1859. Från den gamla kyrkan överfördes bl.a. orgeln och dopfunten. Den första större restaureringen av kyrkan genomfördes i slutet av 1800-talet under ledning av arkitekt Hugo Hammarskjöld. Kyrkan fick då bl a nya nygotiska bänkar och väggarna försågs med dekorationsmåleri. Den ursprungliga predikstolen togs bort och predikstolen från den gamla kyrkan installerades. Nästa stora restaurering utfördes på 1930-talet under ledning av arkitekt Johannes Dahl och innebar en återgång till ett mer ursprungligt uttryck i kyrkorummet. En ambition under hela 1900-talet har varit att återföra äldre kyrkliga inventarier till kyrkorummet. År 1958 placerades den gamla altaruppsatsen på södra långväggen. Under 1960- respektive 1990-talen har kyrkorummets västra del förändrats med tillkomst av läktarunderbyggnad m m. Sin nuvarande färgsättning fick kyrkan 1998. Beskrivning av kyrkogården idag Kyrkogården ligger skild från kyrkan, med fastighetsbeteckningen Vilan 1. Allmän karaktär Kyrkogården är högt belägen i Vimmerby stad och har en oregelbunden form. Eftersom kyrkogården ligger på en ås varierar höjdförhållandena. Den högst belägna delen är de äldsta kvarteren medan de nyaste delarna med kvarter 20 och framåt ligger i en sänka. Från kyrkogårdens äldsta delar har besökarna en god utsikt över Vimmerby stad. Kyrkogården nås antingen via Kyrkogårdsbacken mot öster eller via Norra industrigatan mot väster. Högst upp på kyrkogården ligger de äldsta kyrkogårdsdelarna som utgör en rektangulär yta med två kapellbyggnader och stora, mestadels grusade områden med många stora gravplatser och gravvårdar. I nordost finns ett i det närmaste trekantigt område som tillkom på 1920-30-talen, men som togs i bruk först på 1960-talet. Här är gravplatserna anlagda i gräsmatta. I området finns många olika typer av vegetation. Nedanför den äldsta kyrkogårdsdelen, mot väster finns den yngsta kyrkogårdsdelen, med anslutning via trappor. Även här präglas området av grönska. Bara två av kvarteren är hittills i bruk. Omgärdning Mot norr: Gunnebostängsel och häggmispel i ett parti samt ädelgran och lönn i ett parti. Mot söder: Häck av gran Mot väster: Häck av bl a häggmispel och spirea. Mot öster: Häck av gran samt i ett parti Gunnebostängsel med häck av häggmispel. Ingångar I öster: Fem ingångar längs Kyrkogårdsbacken. Den sydligaste är i form av en trappa och en enkelgrind. De övriga finns från parkeringen längre norrut. Tre av dem har grindstolpar av ljusröd till ljusgrå granit med inhuggna kors. En har grindstolpar av smide krönta av kors i en kula av smide. Pargrindarna är av två olika typer, två är utförda i tunt smide i enkla spjälor krönta av kors. Två är utförda i en kraftigare stålkonstruktion med tenar som likt en solform sprider sig över grindens mitt, med ett kors i en cirkel i mitten. Samtliga grindar är svartmålade. I väster: En ingång med tre grindstolpar av granit lika östra sidan och en dubbelgrind och en enkelgrind i utförande överrensstämmande med de i kraftigare i öster. Översiktlig vegetationsbeskrivning Ingen egentlig trädkrans omger hela området, men lönnar finns i rad längs den gamla kyrkogårdens gräns mot väster och mot norr. I den trekantiga kyrkogårdsdelen i nordost finns stora ädelgranar och lönnar som en slags trädkrans. Lönnar finns också längs Kyrkogårdsbacken. Längs flera av kyrkogårdens huvudgångar finns lönnar planterade. Längs huvudgången är raden av lönnar dock bruten i ett långt stycke i mitten, vid kyrkogårdens allra äldsta del. En allé av väl tuktade lönnar finns också längs huvudgången i det trekantiga området. Kyrkogården omges av häckar av gran, häggmispel och i väster blandade sorter med bl a spirea. På den nyaste kyrkogårdsdelen finns en vegetation av stor variation i olika kombinationer i häckar och buskage. Som rygghäckar och som omgärdning kring enskilda gravplatser fungerar häckar av thuja, buxbom, liguster, måbär, spirea och häckoxbär. Gångsystem På den gamla kyrkogårdsdelen är huvudgången i norr-söder löpande riktning asfalterad. Även övriga större gångar i öst-väst löpande riktning är asfalterade. Övriga gångar är belagda med grus. På den trekantiga kyrkogårdsdelen i nordost är de två huvudgångarna asfalterade. Inga grusgångar finns. Förhållandena är likadana på den nya kyrkogårdsdelen i väster. Gravvårdstyper På kyrkogården finns blandade gravvårdstyper från hela 1900-talet samt ett relativt stort antal bevarade vårdar från 1800-talet. Grå, svart och röd granit dominerar som material, men även andra material förekommer. Utformningen av gravstenar följer gängse stilhistoriska mönster. Många av vårdarna, fördelat över en lång tidsperiod, har klassicerande drag i form av inhuggna urnor, lagerkransar, pilastrar och en form som efterliknar en tempelportik alltså gaveln på ett antikt tempel. Huggna kolonner integrerade i gravvårdarna förekommer också i flera fall. Några av de riktigt stora vårdarna har toppigt eller vinkelställt krön och brukar kallas obelisker eller bautastenar. Från 1900-talets mitt och framåt är vårdarna ofta rektangulära och enkla i modellen. Motiv som blir vanliga från 1970-talet och framåt är blommor, träd, fåglar och solar. Sandsten och marmor, i flera fall i kombination, förekommer i några äldre gravvårdar, då gärna tillsammans med kors eller vegetativ ornamentik. Gjutjärnsvårdar finns i några exempel i form av kors och i två fall av hällar. Ett smideskors från 1900-talet finns också, liksom ett par äldre träkors. I kvarteren 1-10 är stora områden helt och hållet belagda med grus och vissa gravplatser omgärdade av stenramar, smides- eller gjutjärnsstaket, pollare med kedja eller häckar. Andra platser har bara gruset uppkrattat som en liten bädd. Stora områden finns också som är besådda med gräs. På ett stort antal gravvårdar, framförallt på den äldre delen av kyrkogården anges den dödes yrkestitel. Även ort-/by- eller gårdsnamn anges på ett mycket stort antal vårdar. Minneslund Minneslunden är insprängd mellan kvarter 19 och 15 på den trekantiga kyrkogårdsdelen. Platsen omges av stora ädelgranar. Markytan är lagd med sk byasten. Mitt i området finns en stor natursten och ett träkors. Stenen bär inskriptionen Jesus sade: Jag är uppståndelsen och livet. Den som tror på mig skall leva om han än dör. Framför stenen finns en liten fontän. Där finns också en yta för placering av blommor o dyl. Byggnader Gamla kapellet, uppfört 1905, är beläget där kvarteren 5, 6, 7 och 8 möts. Den lilla byggnaden är uppförd i historiserande stil med vitputsade fasader, rundbågiga muröppningar och ett brant sadeltak belagt med svartmålad plåt. Kring ingången i öster finns ett språkband med bibelhänvisningen Rom 6:23 samt ornamentik i form av kastanjeblad och kastanjefrukter. Kapellet brukas sedan länge som förråd. Invändigt finns dock rester av bemålning med draperimålning med rosetter i grått och ett svart-vitt rutigt golv i keramiskt material. S:t Johannes kapell uppfördes vid 1950-talet mitt efter ritningar av Johannes Dahl, Tranås. På platsen fanns tidigare ett bårhus som integrerades med nybygget och fick bilda dess vapenhus i öster. Kapellet anlades med källare för förråd, verkstad, personallokal, bisättning, kistförvaring m m. I markplan byggdes intill det gamla bårhuset utrymme för kapprum, expedition och samlingssal. Samlingssalen har kalkstensgolv och ljusgula putsade väggar samt fernissat trätak. I den kantiga kordelen finns hiss för att föra kistan till och från källaren. Som altartavla finns ett motiv i form av en blomsteräng utfört av konstnärinnan Monika Löfsved Pettersson, Västervik. I den bakre delen av kyrkorummet finns en läktare med orgelfasad från 1955 och orgelverk som byggdes nytt 1994 av Sune Fondell, Ålems orgelverkstad. Exteriört har kapellet putsade väggar avfärgade i vitt och sadeltak lagt med enkupigt tegel. Vaktmästeri och kyrkogårdsförvaltningens expedition finns i en byggnad i kyrkogårdens nordvästra del, vid kvarter 11. Byggnaden är vitputsad och har sadeltak lagt med betongtegel. I byggnadens ena kortsida finns infart till garage. Övrigt Kyrkogårdspersonal och kyrkorådet har gemensamt, under senare år, K-märkt utvalda gravvårdar på kyrkogården. Platserna är märkta med ett K på gravkartan. Flest finns i kvarteren 5-8 som också utgör kyrkogårdens äldsta del. De K-märkta gravvårdarna var vid inventeringstillfället omkring ett 40-tal. I ett område väster om vaktmästeri och kyrkogårdsförvaltningens expedition finns komposter och andra ytor som används för skötseln av kyrkogården. På en plats står en ansenlig mängd gravvårdar och stenramar som tidigare stått på kyrkogården. I kvarter 11, i närheten av Astrid Lindgrens gravplats, finns en brevlåda där de som vill kan lämna brev till Astrid. Många turister besöker också Vimmerby kyrkogård för att just besöka Astrid Lindgrens gravplats. Beskrivning av enskilda kvarter Kvarter 5, 6, 7 och 8 Allmän karaktär Kvarter 5, 6, 7 och 8 utgör kyrkogårdens äldsta del och rymmer familjegravplatser från 1800-talets mitt och framåt. De fyra rektangulära kvarteren är uppdelade av två gångar som korsar varandra i en rät vinkel. I den södra änden av området ligger det gamla kapellet som byggdes 1905. Karaktäristiskt för området är de många grusgravarna och mängden påkostade och stora gravmonument. Många gravplatser omgärdas av stenramar, järnstaket eller låga häckar. Rygghäck förekommer endast i en rad i kvarter 7. Gravplatserna varierar mycket i storlek. Längs mittgången som går i nord-sydlig riktning finns här ingen trädrad, så som är faller i kyrkogårdens södra och norra del. En enda lönn står kvar i höjd med kvarter 5 och 6. Däremot finns en rad stora lönnar längs gång och väg som finns väster om området. Kvarter 6 ligger i en liten sluttning, vilket gjort att området lätt terrasserats. Uppbyggnaden av kvarteren liknar varandra. Varje kvarter omgärdas av gångar, av asfalt eller grus. Inom respektive kvarter finns sedan flera grusgångar. Längs de omgärdande gångarna ligger gravplatser med gravvårdar mestadels vända mot gången. Detta skapar liksom en ram kring områdets inre gravplatser, men ordningen är inte speciellt strikt utan gravvårdar bredvid varandra kan vara vända åt olika håll. Till viss del märks en skillnad mellan de yttre gravplatserna och de inre i varje kvarter, på så vis att kvarterens inre rymmer många mindre och ofta liggande vårdar. Längs kvarterens ytterkanter är emellertid vårdarna gärna påkostade, stora och omgärdade på olika vis. Vissa gravplatser är mycket stora och rymmer flera gravvårdar. En del gravplatser får på så vis en nästan monumental prägel. De allra mest utmärkande kvarteren när det gäller ovanliga och påkostade vårdar är kvarter 6 och 7. I kvarter 8 är många av gravplatserna små. Till kvarter 6 hör förutom det nämnda området också en slänt i väster ner mot kvarter 20. I slänten finns urngravplatser som tagits i bruk under 1990-talet. Häckmaterialet i området består av tuja, gullregn, måbär eller buxbom. Många gravplatser är dekorerade med formklippta tujor, idegranar eller buxbom. Även rhododendron, sockertoppsgranar och ormbunkar förekommer. I kvarter 7 finns två hängbjörkar. Gravvårdstyper I kvarteren finns en stor variation när det gäller gravvårdstyper, många mycket påkostade och ovanliga. I blickfånget hamnar gärna riktigt höga vårdar av grå eller svart granit som är formade som obelisker, eller höga vårdar med vinkelställda eller asymmetriska krön. Många av de stora vårdarna är också mycket kraftiga och har rustik yta. Några vårdar är i formen av kors eller är låga och riktigt breda. Ovanliga material märker också ut sig såsom kors av gjutjärn (8st), hällar av samma material (2 st), ett antal vårdar av sandsten och/eller marmor samt någon av kalksten. Av dessa senare är flera mycket fina hantverksmässigt utförda arbeten, såsom en stubbe av sandsten med en uppslagen bok av marmor eller en vård av sandsten med huggen murgrönsdekoration och kors av marmor. En av de riktigt höga vårdarna har ett porträtt av den döde utförd i brons, monterad på stenen. Många av vårdarna i området är också mer modesta till storlek och utformning. En vanlig form är en rektangulär sten med vinkelställt krön. Många av denna typ är från 1930-talet och framåt. Sammanlagt finns i de fyra kvarteren omkring ett 50-tal vårdar från 1800-talet, främst från seklets mitt och senare del. Den äldsta vården från 1829, är enligt uppgift flyttad från den gamla kyrkogården kring kyrkan. Gravvårdarna i området är i övrigt från samtliga decennier av 1900-talet. Många gravplatser har brukats av samma familj under lång tid vilket resulterat i flera gravvårdar från olika tider. På många av gravvårdarna anges den avlidnes yrkestitel vilket också berättar mycket om hur kvarteret brukats. Här finns mycket få lantbrukare och hemmansägare men desto fler titlar från andra verksamhetsfält som mer hör staden och de högre sociala skikten till. Några exempel på titlar är borgmästare, skorstensfejaremästare, stationsinspektör, magister, riksdagsman, stadssjuksköterska, rådman, stadsläkare, hovrättsnotarie, major, urfabrikör och häradshövding. Gårds-/by- eller ortnamn anges på relativt få vårdar. Som exempel på intressanta gravvårdar kan här bara nämnas några få. I kvarter 7 finns familjen Hammarskjölds gravplats med en kalkstensvård från 1865 över Konungens troman Översten och Riddaren H. Arvid Hammarskjöld och en skjöldformad svart granitvård över Majoren C J Hammarskjöld d. 1896. Platsen omgärdas av pollare och kätting. I samma kvarter finns en ca 2 meter bred gravvård av svart granit över direktören över det framgångsrika Vimmerbyföretaget Gullringshus, Anskarius Svensson d 1943. Riktigt breda vårdar blev vanliga från omkring 1940 då det kom bestämmelser om begränsningar av gravvårdarnas höjd. Familjen Halldéns gravplats i samma kvarter är stor och rymmer ett flertal mycket fina vårdar i form av stenkors i olika bergarter. I kvarter 8 finns ett gjutjärnskors över de Späda bröderna Johan Magnus och Achates Phalen döde 1860. Korset med den gripande inskriptionen ska ha inspirerat Astrid Lindgren till skrivandet av boken Bröderna Lejonhjärta. I kvarter 8 finns också kyrkogårdens äldsta vård, en gjutjärnshäll med ekbladsornamentik över Maria Christina, Provinsialläkaren Doctor Anströms maka d 1829. En vård av samma typ över maken ligger bredvid och är daterad 1854. Båda dessa vårdar är dock flyttade hit från den gamla kyrkogården. Kvarter 1, 2, 3 och 4 Allmän karaktär Kvarter 1-4 utgörs av ett rektangulärt område i kyrkogårdens sydligaste del. Området lades till kyrkogårdens yta i slutet av 1800-talet men började användas efter hand under 1910-30-talen. Här finns både familjegravplatser/köpegravplatser och områden för linjegravar. De fyra rektangulära kvarteren är uppdelade av två gångar som korsar varandra i en rät vinkel. En gång finns också väster om området. Ett par av gångarna, huvudgången i nord-sydlig riktning och gången fram till kapellet är asfalterade, övriga grusade. Längs gångarna finns i större delen av området lönnar planterade som skapar lummighet och skugga, framförallt i väster. I den norra delen av området ligger det gamla kapellet som byggdes 1905. Kvarter 3 och 4 ligger i en sluttning. Karaktären i området är blandad då kvarteren är uppbyggda på lite olika sätt. I kvarter 1, 2 och 3 ligger lite större familjegravplatser, ofta grusade och omgärdade av stenramar eller låga häckar, som en yttre ram längs de gångar som omger kvarteret. I den södra delen av kvarter 2 och 3 och i den västra delen av kvarter 3 och 4 ligger familjegravarna i dubbla rader så att de finns på båda sidor av gången. I kvarterens inre finns i kvarter 1 ryggställda rader av vårdar mot en mellanliggande rygghäck av tuja. I kvarter 2 och 3 finns samma struktur, men rygghäckarna är här borttagna. De inre områdena är insådda med gräs. De mest påkostade gravvårdarna finns längs med huvudgångarna. I kvarter 2 finns i mittpartiet rester av ett linjegravssystem från 1920-talet och i kvarter 3 ett bitvis sammanhållet linjegravssystem från 1930-talets mitt och fram till tidigt 50-tal. Kvarter 4 har på sätt och vis en liknande struktur med stora grusade gravplatser längs de omgivande gångarna, dock ej i norr mot kapellet. Gravplatserna och vårdarna är här extra påkostade. På ett par platser finns smidesstaket. Det inre området har ryggställda rader av vårdar mot rygghäck av tuja. Här är dock gravplatserna familjegravar och större än i övriga kvarter. Även de inre gravplatserna är till största delen grusade och omgärdade av stenramar, medan gångytorna mellan raderna är besådda med gräs. Till kvarter 4 hör också ett område väster om gamla kapellet. Här finns en helt separat yta för linjegravar från 1950-60-talen. Häckmaterialet i området består av tuja, måbär och buxbom. Mot områdets östra, södra och västra utkanter finns den granhäck som omgärdar kyrkogården. Denna fungerar här som rygghäck för de yttersta gravraderna. Några få gravplatser är dekorerade med formklippta tujor. Även annan vegetation förekommer, dock i liten omfattning, exempelvis sockertoppsgranar. Gravvårdstyper I kvarteret finns blandade gravvårdstyper från 1910-talet och framåt med tonvikt på 1930-50-tal men också med många vårdar från senare decennier. De allra flesta vårdarna är av grå, svart eller röd granit. En liggande vård av kalksten finns också, liksom ett träkors (i linjegravsområdet kv 4), ett par naturstenar och ett kors av plåt. Stenramarna kring gravplatserna är vanligen enkla, men i några fall mer arbetade, med höga socklar, stenkulor och trappsteg. En gravplats har omgärdning av med bruk murad fältsten och två av smidesstaket. Stora och höga gravvårdar finns framförallt längs gångarna i hela området medan kvarterens inre ytor överlag har en lägre profil. Olika former förekommer såsom höga gravvårdar av svart, polerad granit med vinkelställt krön, vårdar med asymmetrisk eller rundad topp och grovhuggen yta, obeliskformer m m. En vård som utmärker sig har en kraftig pelarliknande form, är av svart granit med polerat björklövsmotiv och årtalet 1918. Det är också en av de äldsta vårdarna i området. Den absoluta majoriteten av vårdar i området är dock lägre och bär tydligt klassicerande drag. Det är en typ av vårdar som varit vanliga från 1930-talet och framåt. Andra är bara enkelt rektangulära. Många vårdar är placerade liggande. Ett par stenkors finns också. En gravplats i kvarter 2 har en originell samling vårdar med två naturstenar med inskriptionsplatta av koppar och ett plåtkors. Linjegravvårdarna är vanligen något mindre än övriga gravstenar och ofta, speciellt i de äldre delarna, av svart granit. På många av gravvårdarna, framförallt längs gångarna och i kvarter 4 anges den avlidnes yrkestitel. Här finns uppgifter om många funktioner som funnits i Vimmerby socken. Exempel på titlar är häradsskrivare, typograf, källarmästare, köpman, droskbilägare, överläkare, stadsfiskal, stadsvaktmästare och kronojägare. Gårds-/by- eller ortnamn anges på relativt många vårdar. Kvarter 9, 10, 11 och 12 Allmän karaktär Kvarter 9-12 utgörs av ett nästan rektangulärt område i kyrkogårdens norra del. Området lades till kyrkogårdens yta i slutet av 1800-talet och togs successivt i bruk från 1890-talet och framåt. Sannolikt har hela området brukats för köpegravar. Grusgravar är utmärkande för området, men gräs har såtts in i delar av kvarterens inre. Kvarteren har brukats kontinuerligt vilket gjort att vårdarna är av varierande åldrar och utförande. De fyra kvarteren är uppdelade av två gångar som korsar varandra i en rät vinkel. En gång finns också väster om området. Huvudgången i nord-sydlig riktning, gången fram till kapellet och den nordligaste gången är asfalterade, övriga grusade. Väster om området är lönnar planterade längs ytterligare en asfalterad gång. Norr om området finns en tät allé av lönnar. Några få lönnar finns också längs den östra kanten av kvarter 11 samt någon formklippt tuja. I den sydvästra delen av området ligger det nya kapellet som byggdes på 1950-talet. Ekonomibyggnaden med kyrkogårdsförvaltningens expedition ligger norr om kvarter 11. I samtliga kvarter finns längs gångarna mestadels grusade gravplatser omgivna av stenramar eller annan omgärdning. Det är tydligt att gravvårdarna längs gångarna, framförallt den fram till kapellet, är extra påkostade och gravplatserna stora. Här finns också många äldre vårdar bevarade. Även inne i kvarteren är grusgravar dominerande även om gräs har såtts in i vissa partier. Vårdarna är mestadels mer modesta i utförande och yngre, merparten från tiden kring 1900-talets mitt och framåt. I kvarterens yttre finns stor variation mellan storlek på gravplatser och även på vårdarna och hur de är vända. Karaktären är betydligt mer strikt ordnad i kvarterens inre och vårdar och gravplatser mer lika varandra i storlek och utförande. I kvarter 9 finns i en rad tujahäck som rygghäck med gravplatser som också omgärdas av tujahäckar. I kvarter 10 finns flera rader med rygghäckar av tuja och i kvarter 12 finns en rad med häck av oxbär. I kvarter 12 finns också en rad liggande vårdar i gräsmatta, medan övriga områden domineras av stående vårdar. En del gravplatser omgärdas av låga häckar av buxbom, måbär eller tuja. Några få gravplatser är dekorerade med formklippta tujor. Även annan vegetation förekommer, dock i liten omfattning, exempelvis sockertoppsgranar. Även en del tidigare grusade gravplatser som såtts in med gräs har behållit sin stenram. Gravvårdstyper I kvarteret finns blandade gravvårdstyper från 1890-talet och framåt, med stor andel från 1900-talets mitt och framåt. De allra flesta vårdarna är av grå, svart eller röd granit. I kvarter 9 finns ett träkors och två gjutjärnskors. Merparten av grusgravarna omgärdas av enkla stenramar men det finns också sådana som är extra arbetade, med kraftiga socklar och kulor, eller i form av pollare och kättingar. Ytterligare någon omgärdas av smidesstaket. Stora och höga gravvårdar finns framförallt längs gångarna i hela området medan kvarterens inre ytor överlag har en lägre profil, med bara enstaka höga vårdar. Det är också längs gångarna som de äldsta vårdarna finns. Olika former förekommer såsom höga gravvårdar av svart, polerad granit med vinkelställt krön, vårdar med asymmetrisk eller rundad topp och grovhuggen yta eller kors av sten. Majoriteten av vårdarna i området är dock lägre och bär tydligt klassicerande drag. Det är en typ av vårdar som varit vanliga från 1930-talet och framåt. Vissa från samma tid är mycket breda, ett resultat av regler som reglerade vårdarnas högsta höjd. Andra är bara enkelt rektangulära. En del vårdar är också liggande och rektangulära. Någon natursten finns också. I kvarter 10 finns ett område med enstaka riktigt små gravvårdar från 1920-30-talet. Till utseende är de typiska för linjegravsområden från tiden. I samma område finns dock större familjegravar från samma tid vilket tyder på att det inte är frågan om linjegravar här. Störst andel påkostade och äldre gravvårdar finns i kvarter 9 och 10 och i delar av kvarter 12. Två av de mer monumentala gravplatserna finns längs gången mot kapellet i kvarter 9. Den ena omgärdas av ett kraftfullt staket av sten och gravvården är hög, polerad och av svart granit. Platsen tillhör familjen Jonsson, med hemmansägaren Johan Erik Jonsson från Gebo som överhuvud. Äldsta dateringen på vården är 1895. Den andra platsen, som ligger precis vid kyrkogårdsingången som finns vid kvarter 9, omgärdas av ett vackert smidesstaket. På den grusade platsen finns en huvudsten, en hög vård av svart blankpolerad granit, över Godsägaren N E L Enéll, Winkeltomta d 1912. På platsen finns även ett äldre träkors med svårläst datering samt en liggande gravsten över auditören Lindskog från 1960. I kvarter 11 finns den enkla gravplats där Astrid Lindgren vilar. På samma plats är också föräldrarna Samuel och Hanna Ericsson begravda. Astrid Lindgren avled år 2002. Hennes grav markeras av en natursten. På många gravvårdar i området, framförallt med placering längs gångarna, anges den avlidnes yrkestitel. Hemmansägare och lantbrukare är här relativt vanliga titlar. Exempel på andra som förekommer är godsägaren, kronolänsman, kyrkoherde, skräddaremästare, rusthållare, sjuksköterskeelev, komminister och nämndeman. Gårds-/by- eller ortnamn anges på relativt många vårdar. Kvarter 13 Allmän karaktär Kvarter 13 utgörs av en nästan trapetsoid yta i den sydvästra delen av det område som lades till kyrkogården på 1920-talet. Kvarterets yta är gräsbesådd och gravvårdarna står tätt och ryggställda i jordremsor som tagits upp i gräsmattan. Gravvårdarna är relativt små och jämnstora och åldersmässigt från 1930-talet och framåt. Området har brukats som linjegravsområde. I den norra delen av kvarteret längs gången mot kvarter 16 står några vitoxlar. Kring kvarteret finns i söder den allé av lönnar som leder till ekonomibyggnaden och i öster den allé av lönnar som markerar huvudstråket i kyrkogårdens nordliga, nästan trekantiga del. I väster går kvarterets rader nästan ända fram till ekonomibyggnaden. Gravvårdstyper Gravstenarna i området är relativt jämstora och ger området ett enhetligt uttryck. Materialet är mestadels grå och svart granit, men även röd förekommer. En vård finns också av vit marmor och en av smide. Linjegravssystemet tar sin början 1938 och kan sedan årsvis följas fram till 1970-talet. Den stora majoriteten är stående vårdar - rektangulära med rundat, tresidigt eller rakt avslutat krön. Vårdarna är mestadels enkelt dekorerade med ett kors, en blomster- eller bladslinga, en sol eller en stjärna. En del vårdar är också placerade liggande. Informationen som ges på gravvårdarna kan ibland vara knapp. Ibland finns bara ett förnamn angivet. Ofta gäller det då barngravar som det finns många av i kvarteret. Oftast finns dock information om den dödes namn samt födelse- och dödsår. Ibland anges också gårds- eller bynamn och någon gång också en yrkestitel. Kvarter 14, 15, 16, 17, 18, 19 Allmän karaktär Kvarteren 14-19 ligger i kyrkogårdens allra nordligaste del, i den del som nästan är trekantig till sin form. Området togs i bruk på 1960-talet. I kvarteren är gravvårdarna placerade i gräsmatta i strikta rader, med eller utan rygghäckar. Gravvårdarna är i nästan hela området mycket enhetliga både i storlek och utförande. I kvarter 19 och i norra kanterna av kvarteren 16 och 17 (kallat kvarter 6U) finns urngravsområden med mer fritt placerade vårdar mellan höga ädelgranar och annan blandad vegetation. Dominerande i området är den vältuktade allé av lönnar som finns längs områdets huvudgång och som i lövat tillstånd nästan blir som en tunnel för besökarna att passera genom. Området omges av ädelgranar mot norr och nordöst och ädelgran med inslag av lönn mot väster. Inne i kvarteren finns häckar av bl a oxbär och spirea. Minneslunden ligger i områdets nordöstra del. Kvarteren skiljs från varandra av gångsystemet. På många av gravplatserna där rygghäckar saknas finns annan vegetation såsom formklippta tujor, sockertoppsgran eller ölandstok. Gravvårdstyper Gravårdarna är i merparten av kvarteren mycket lika varandra i utförande och storlek. Dominerar gör rektangulära vårdar av ljus granit med enkel dekor i form av blommor, kors, stjärnor och träd. Nästan alla är placerade stående. Merparten av vårdarna är från 1964-79, men även senare inslag finns. I urngravsområdet är vårdarna mer varierande i utförande med många inslag av naturstenar och olika fria formgivningar. Här är också många stenar placerade liggande. På ett mycket litet antal vårdar i området anges den avlidnes yrkestitel. Några få exempel är tygförvaltaren och ämnesläraren. Ort- eller bynamn anges dock på något fler vårdar. Kvarter 21 och 22 Allmän karaktär Kvarteren tillhör den stora utvidgning mot väster som utfördes vid slutet av 1970-talet och togs i bruk på 80-talet. Kvarteren 21 och 22 är de enda som ännu tagits i bruk av åtminstone 8 kvarter som planeras. Hela det nya området av kyrkogården har dock redan planterats med häckar och träd av olika slag. Kvarter 21 och 22 utgörs av i gräsmatta stående rader av ryggställda vårdar eller vårdar mot rygghäckar. Gravvårdstyper Gravvårdarna är relativt jämnstora och enhetliga till sin karaktär med grå granit som dominerade material. Några få avvikande vårdar utgör undantag. Till dessa hör ett par av marmor och ett konstnärligt utfört gjutjärnskors, fäst i en natursten. På en del vårdar anges ort- eller bynamn och på någon även den avlidnes yrkestitel. Åldersmässigt är de från omkring år 1983 och framåt.
HISTORIK FRÅN PROJEKTET SOCKENKYRKORNA. KULTURARV OCH BEBYGGELSEHISTORIA - FÖRSAMLING 1995 - VIMMERBY BEFOLKNINGSTAL - 1805: 863, 1900: 2215, 1995: 9659 FÖRSAMLINGSHISTORIK - Vimmerby landsförsamling införlivad 1965. LÄGE OCH OMGIVNING - Kyrkan har ett högt läge i stadsmiljö 250 m norr om järnvägen. Prästgården Näs, ligger någon km norr om staden. Pastorsexpedition finns inrymd i en äldre stadsgård intill kyrkan. Även församlingshem finns i anslutning. En separat begravningsplats ligger i stadens norra utkant. Socknen består av kuperad skogsbygd med odlingsmarken samlad kring Stångåns dalgång. Stadskärnan utgör riksintresse. RASERAD KYRKA / RUIN - I: Medeltida träkyrka med salformad plan (inritad på 1685 års stadsplan). Riven i samband med att ny kyrka uppfördes troligen på samma plats. DEN BEFINTLIGA KYRKANS PLANUTVECKLING: Den murade kyrkan består av ett rektangulärt långhus med rakslutet korparti, en utbyggd halvrund sakristia i öster samt ett torn i väster. II: De äldsta murpartierna i den befintliga kyrkan härrör från 1682-85. Enligt äldre fotografier utgjordes kyrkan av ett rektangulärt långhus med rakslutet korparti och sakristia i norr. Riven, förutom delar av östra muren i samband med att ny kyrka uppfördes på samma plats. III: Kyrkans nuvarande planform härrör från en nybyggnad 1854-57, med återbruk av föregångarens murar i öster. Kyrkan uppfördes av byggmästare N Pettersson, Stallarp efter ritningar av byggmästaren Jonas Jonsson, Linköping, något omarbetade efter arkitekt Emil Langlet. EXTERIÖR OCH INTERIÖR - De spritputsade fasaderna är avfärgade i grått och har sparsam dekor i vit slätputs, bestående av kvaderrustik, lister och omfattningar. Långhus och sakristia har stora rundbågiga fönsteröppningar. Långhuset täcks av ett flackt kopparklätt sadeltak. Tornet har rundbågiga ljudgluggar, två på varje sida, och avslutas med en kraftig konsolfris; det kröns av en sluten lanternin med gavelfrontoner och spira. Ingång sker från tornets västsida, sidoingångarna mitt på södra respektive norra långsidan har rusticerade portalomfattningar och kröns av frontoner. Kyrkorummet har vitputsade väggar och kröns av ett flackt tunnvalv vilande på en kraftigt profilerad list. Altaruppsats, läktare och ursprunglig predikstol ritades av arkitekten Ludwig Hawerman 1857. Altartavlan, kopia av Westins Kristi förklaring, är målad av Sven Alfred Thörne och tillkom 1877. Predikstolen utbyttes redan 1899, vid arkitekten Hugo Hammarskjölds restaurering, mot den gamla kyrkans, utförd 1713 av Olof Wiström och Anders Cornelius. Åren 1898-99 försågs också interiören med dekormålning, vilken borttogs vid arkitekten Johannes Dahls restaurering 1935-36. 1964 genomgick kyrkan ytterligare en restaurering under ledning av Johannes Dahls arkitektfirma, Tranås. Uppgifterna är sammanställda av Forskningsprojektet Sockenkyrkorna. Kulturarv och bebyggelsehistoria 2000. HISTORIK FRÅN KYRKOBYGGNADER 1760-1860 - Efter beslut 1846 och 1850 uppförd 1854-57 som ersättning för en stenkyrka, byggd 1682-85. Den äldre kyrkans äldsta mur ingår i den nuvarande kyrkan, uppförd av byggmästare N Pettersson, Stallarp efter ritningar av byggmästaren Jonas Jonsson, Linköping. Ritningarna något omarbetade av Emil Langlet. Invigningen förrättades 4 september 1859 av kontraktsprosten Arvid Moberger. INLEDNING - Rektangulärt kyrkorum med rakt avlutat kor och halvrund sakristia i öster. Torn med huvudingång i väster. Även ingångar mitt på nord- och sydfasaderna. Den södra täcks dock interiört numera av en äldre altaruppsats. Separat, senare upptagen ingång till sakristian. Uppförd i sten, spritputsad samt avfärgad i grått med ljusare slätputs på omfattningar, lister och de nedre partierna av fasaderna. Kopparplåt på taket, ursprungligen zinkplattor. EXTERIÖR - Byggd i tidtypisk klassicerande stil. Förutom några få avvikelser, bl a sluten lanternin istället för öppen, följdes Jonssons av ÖIÄ i några detaljer omarbetade ritning. Exteriört är kyrkobyggnadens sannolikt ej förändrad sedan byggnadstiden. INTERIÖR - Ursprungligen en tidstypisk inredning med undantag av orgelfasaden, som är byggs av Lars Wahlberg 1769 med dekor av Jonas Berggren. Altaruppställningen, liksom den ursprungliga predikstolen och läktaren ritad av Ludwig Hawerman 1857, tillkom dock troligen först 1877 samtidigt med altartavlan "Kristi förklaring", en Westinkopia målad av Sven Alfred Thörne. Predikstolen är sedan 1899 ersatt med en predikstol från gamla kyrkan, utförd 1713 av Olof Wiström och Anders Cornelius. 1857 års predikstolskorg finns numera i Barmshults kyrksal. Framför den södra portalen står idag en altaruppsats från 1701, även den från gamla kyrkan. Den öppna bänkinredningen tillkom vid 1935 års renovering. Den gamla orgelfasaden finns kvar, men är sedan 1956 kompletterad med ett ryggpositiv. Källa: Kyrkobyggnader 1760-1860. Del 2, Småland och Öland. 1993