21400000444850 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/21400000444850 Bebyggelse - byggnad VALLENTUNA VALLENTUNA PRÄSTGÅRD 6:2 - husnr 7 VALLENTUNA KYRKA Vallentuna kyrka kan dateras till 1100-talets slut. Enligt kyrkans eget kalendarium från 1198 var Vallentuna kyrkas invigningsdag (dedicatio ecclesie) den 1 oktober, medan året är okänt. Kyrkan byggdes med västtorn, långhus och smalare kor och hade för tiden imponerande mått, den största i Vallentuna härad och den enda med torn. Under 1200-talet byggdes en kvadratisk sakristia på korets norra sida. Vid 1400-talets mitt utvidgades kyrkan genom att koret förlängdes och ett vapenhus byggdes framför ingångsportalen i söder. Tornet försågs med en hög spira. Kyrkan fick murade valv som pryddes med målningar. 1680 byggdes ätten Klingspors sexkantiga gravkor på korets sydsida. På 1760-talet förstorades fönstren. Vid en brand 1856 förstördes yttertak, valv och träinredning. Återuppbyggnaden genomfördes 185758 med Abraham Rafael Ulric Pettersson (18241866) vid Överintendentsämbetet som arkitekt. Kor och vapenhus revs och huvudentrén flyttades till tornets västingång. Sakristian i norr formades till en öppen korsarm och en ny korsarm byggdes mitt emot. Gravkorets minnesrum fick funktion som sakristia. Det nya koret fick samma bredd som långhuset vilket försågs med tunnvalv. Inredningen ritades av samme arkitekt. Exteriören fick profilerad taklist och nya fönster. 1898 gjordes en invändig renovering efter arkitekten Bror Almqvists (1864-1940) ritningar som på 1930-talet följdes av en ut- och invändig renovering under ledning av arkiarkitekten Evert Milles (18851960). Under 1970- och 1990-talet har vissa tillägg och förändringar skett i kyrkorummet. Vallentuna kyrka är skyddad enligt 4 kapitlet lagen om kulturminnen. Vallentuna som namn förekommer i dokument från tidigt 1200-tal. Både härad och socken har samma namn, i sin tur namngivna efter den gamla centralbyn. Kännetecknande för bygden kring Vallentunasjön är rikedomen på fornminnen och historiska miljöer. Runstenar, vikingatida och äldre gravfält tillsammans med gårds- och bynamn vittnar om att bygden redan var gammal då den kristnades. Vikingatida vägstråk, tingsplatser, en av Jarlabankestenarna med äldsta belägget för hundare nu placerad utanför kyrkan samt runstenen med den äldsta kända slutrimmade versen, funnen i kyrkan på 1930-talet, tillhör områdets historia. Märkligt är det från Vallentuna kyrka bevarade kalendariet, en pergamenthandskrift från kyrkans första tid. Vallentuna var under medeltiden den största socknen i häradet. I denna centralbygd uppfördes Vallentuna kyrka som den största kyrkan och den enda med torn. En ursprungligen högt placerad ingång antyder tornets försvarsfunktion. Landsvägen gick förbi kyrkan som länge utgjorde socknens centrum tillsammans med marknadsplatsen vilken ända in på 1900-talet låg norr om kyrkan. 1885 fick Vallentuna hållplats vid järnvägslinjen StockholmRimbo. Kring stationen växte Vallentuna stationssamhälle fram och tyngdpunkten flyttades så småningom från kyrkmiljön. I början av 1950-talet startade en mera ordnad planering för ett tätbebyggt samhälle och så småningom utvecklades ett nytt kommersiellt och kulturellt centrum. KÄLLFÖRTECKNING ATA Antikvarisk-topografiska arkivet SLM Stockholms läns museums arkiv Muntlig källa från församlingens organist Leif Johansson, 2007 Bonnier, A C, Kyrkorna berättar. Upplands Kyrkor 1250-1350, Uppsala 1987 Calissendorff, K, Ortnamn i Uppland, Stockholm 1986 Ferm, O, Kyrka och socken i medeltidens Sverige. Studier till det medeltida Sverige 5, Stockholm 1991 Norberg, R, och Wilcke-Lindqvist, I, Karls kyrkoruin i Uppland. Sveriges kyrkor, Uppland bd V: 7, Rättelser och tillägg till Uppland band V, Stockholm 1967 Rahmkvist, E, Sockenkyrkorna i Vallentuna. Stencil 1984 Sockenbeskrivningar från 1850-talet. Vallentuna socken. Vallentuna hembygdsförening 1979 Sundström, L, Vallentuna kyrkogård, Stockholms läns museum, Rapport 2006:30 Tuulse, A, Kyrkor i Vallentuna härad, Sveriges Kyrkor, Uppland bd V:2, Stockholm 1954 Tuulse, A, Vallentuna kyrka, beskrivning utg. av Ärkestiftets stiftsråd, red B. I. Kilström, u.å. Vallentuna Anno Domini 1198, Vallentunakalendariet och dess tid, redaktör Staffan Helmfrid, Vallentuna kulturnämnd, Västervik 1998 Wallström, E, Vallentuna kyrka. Stockholms läns museum, Rapport 2002:11. Vängby, S Minnesskrift till Vallentuna kyrkas återinvigning 23.12.1937. Stockholm 1937 Län: Stockholm, Kommun: Vallentuna, Landskap: Uppland, Socken: Vallentuna , Stift: Stockholms stift, Församling: Vallentuna församling Nybyggnadsår: 1100 - 1199 18.07365729967382,59.53139774694042 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/rdf/21400000444850 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/xml/21400000444850 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/html/21400000444850 Riksantikvarieämbetet RAÄ Bebyggelseregistret 1.1 2024-10-17
Fasadmaterial lika med stommen, Fasadmaterial lika med stommen, Puts
Tornrummets tunnvalv av gråsten är sannolikt ursprungligt. Rummet fick efter branden funktion som kyrkans vapenhus med entré i väster. Tornets övriga våningar har bjälktak, tillkomna efter branden 1856. Här förvaras en väderlåda och träpipor, sannolikt från Daniel Wallenströms orgel från 1859. Tillträde till tornets övre delar sker från läktaren genom en smal dörröppning med plåtklädd dörr. En stentrappa i västra muren leder vidare till första våningens tornrum med trägolv, oputsade gråstensmurar med brett utstrukna fogar. En djup rundbågenisch i sydmuren var ursprungligen ingång till tornet utifrån, idag försedd med ett litet rektangulärt fönster. I översta tornrummet finns kraftiga träkonstruktioner för klockupphängningen och murar med öppna ljudluckor i söder, väster och norr. Genom en öppning i klockvåningen, försedd med järnlucka, nås långhusvinden.. I det övre tornrummet förvaras delar av en bänkinredning med äldre färgsättning och ett skulpterat draperi i trä som hör till altaruppsatsen. Vapenhuset har golv av tegel samt putsade väggar och valv som är vitmålade. I väster finns en fristående inredning från 1972med bl a brudkammare. Samtidigt tillkom nya dörrar i orangelaserat trä med glasade fyllningar mot kyrkorummet. Kyrkorummet blev, i samband med restaureringen efter branden 1856, välvt med segmentvalv av trä, norra korsarmen, tidigare sakristia och södra korsarmen fick tunnvalv av tegel och koret nybyggdes i polygonal form. Kyrkans inredning är tillkommen i samband med ombyggnaden efter branden 1856 eller senare. Det gäller bl a predikstolen med korg och ljudtak samt bänkinredningen med slutna kvarter, den senare ombyggd 1935. Orgelläktaren med barriär av enkla fyllningar, dekorerade med snidade, förgyllda musikemblem tillkom efter branden. Vid restaurering 1899 dekorerades koret med målningar som överkalkades 1935 då även taklisten av gips togs bort. Brädgolv under bänkarna och kvadratiska plansten i gångar kom till 1935. Vid restaureringen 1992 sänktes golvet i koret och i södra korsarmen, samtidigt täcktes hela koret med kalksten medan södra korsarmen fick tegelgolv. I koret placerades ett nytt altarbord av trä och bakom detta, på ett fundament av järn, korset från 1700-talets altaruppsats. Denna var utförd 1763-65 av bildhuggaren Dahlström (1702-1786) och ersatte då ett medeltida altarskåp. Det vackra ljusflödet i kyrkorummet beror på att fönstren är försedda med klarglas och att de saknar extra bågar. I kyrkan hänger mässingskronor från 1500-talet och 1700-talet. Sakristian flyttades efter branden till gravkorets minnesrum i söder. 1937 iståndsattes gravkammaren och kistorna konserverades. Övervåningen, minnesrummet, bibehölls som sakristia och försågs med en ny ingång till kyrkorummet i sin norra vägg. Den gamla ingången till minnesrummet, i gravkorets västra vägg, sattes igen och predikstolen flyttades till kyrkans norra sida. Dörrar och snickerier i sakristian härstammar troligen från denna ombyggnad. 2002 restaurerades sakristian som följd av en fuktskada i taket. De tidigare orange snickerierna fick då en grå kulör, något ljusare än vad som fanns under den orange färgen. Vid restaureringen 1992 skedde en återgång till färgsättningen från tiden före Milles restaurering 1935. Kyrkans väggar och valv är enhetligt avfärgade i en ljus färgton. Det röda i snickerierna togs bort och bänkskärmarna målades i grågröngul marmorering inom grönt ramverk. De i orange laserade träpartierna målades gråvita. Orgelfasaden, ritad av arkitekt Axel Nyström (1832-1894), är från 1859 medan den samtida orgeln, byggd av organisten och orgelbyggaren Daniel Wallenström, Uppsala ersattes med en ny orgel med 22 stämmor byggd 1959 av Grönlunds Orgelbyggeri. I den nya orgeln ingår 2 stämmor från Wallenströms orgel. Kororgeln med 15 stämmor är ritad av arkitekt Ulf Oldaeus (1943-), byggd av Walter Thür Orgelbyggen AB i Torshälla och invigd på påskdagen 2002. Den är placerad i kyrkans sydöstra bänkkvarter och har genom sin färgsättning medvetet underordnats predikstolen. De båda orglarna är numera sammankopplade. Övriga inventarier Fragment av en dopfunt i kalksten från gotländska stenmästare samt nattvardskärl och rökelsekar är inventarier från medeltiden. I gravkammaren återfunna stenfragment av fönsteromfattningar och ljudgluggskolonnetter är prov på romanska stenhuggartraditioner. Mässhake i gulnad guldbrokad med vapen tillhörande ätterna Drake och Klingspor jämte årtalet 1680 i applicerat guld- och silverbroderi vittnar tillsammans med ett stort antal vapensköldar från 1600-talet om traktens historia. Ett antependium från 1725 skänk av Julius Grundelstierna förvaras nu i textilkammaren. En korkåpa broderad av Albertus Pictor (troligen omkring 1440-1509/10)) hör till kyrkan men förvaras nu på Statens historiska museum.
Vallentuna kyrka är orienterad i sydost-nordväst. För enkelhets skull används i framställningen väderstrecken öst, väst, norr och söder med koret orienterat mot öster. Till sin äldsta form är den en romansk kyrka med västtorn, tillbyggd med korsarmar och ett tresidigt kor samt mellan koret och södra korsarmen ett gravkor som i övre delen är inrett till sakristia. Kyrkan har murverk av tuktad gråsten med tegel i senare omfattningar och taklist samt i det tillbyggda gravkoret. Tornet, långhusets båda västliga hörn och norra korsarmen har kvaderhuggna hörnkedjor av sandsten. Murverket i dessa byggnadsdelar är regelbundet, ibland med jämna rader av nästan kvadratiska, valda eller kluvna gråstensblock. Södra korsarmen och koret har murverk med oregelbunden skiftläggning av vald eller sprängd gråsten. Kyrkans fasader har aldrig varit putsade. Grundstenarna är delvis synliga medan markerad sockel saknas. Det med långhuset samtida tornet har en för Uppland sällsynt och byggnadshistoriskt intressant runinskrift som anger namnet på kyrkans stenmästare "Andor tillhögg denna fagra sten". Gravkorets fasader är putsade utom sockeln som är av sandsten. Kyrkans exteriör förändrades vid restaureringen efter branden 1856. Tornspiran försvann och tornets murar sänktes i norr och söder och täcktes med ett sadeltak. Det medeltida vapenhuset i söder revs och kyrkan fick entréer i tornets västmur och i norra korsarmen. Då tillkom också kyrkans putsade muröppningar med de höga gjutjärnsfönstren i långhuset samt södra korsarmen med höga fönster och koret med lägre fönster. I tornets södra mur är fönster insatt i den ursprungliga öppningen till tornets övervåning. Vid den senaste genomgripande restaureringen 1937 återställdes Klingsporska gravkorets exteriör med huv och spira.
Vallentuna kyrka kan dateras till 1100-talets slut. Enligt kyrkans eget kalendarium från 1198 var Vallentuna kyrkas invigningsdag (dedicatio ecclesie) den 1 oktober, medan året är okänt. Kyrkan byggdes med västtorn, långhus och smalare kor och hade för tiden imponerande mått, den största i Vallentuna härad och den enda med torn. Under 1200-talet byggdes en kvadratisk sakristia på korets norra sida. Vid 1400-talets mitt utvidgades kyrkan genom att koret förlängdes och ett vapenhus byggdes framför ingångsportalen i söder. Tornet försågs med en hög spira. Kyrkan fick murade valv som pryddes med målningar. 1680 byggdes ätten Klingspors sexkantiga gravkor på korets sydsida. På 1760-talet förstorades fönstren. Vid en brand 1856 förstördes yttertak, valv och träinredning. Återuppbyggnaden genomfördes 185758 med Abraham Rafael Ulric Pettersson (18241866) vid Överintendentsämbetet som arkitekt. Kor och vapenhus revs och huvudentrén flyttades till tornets västingång. Sakristian i norr formades till en öppen korsarm och en ny korsarm byggdes mitt emot. Gravkorets minnesrum fick funktion som sakristia. Det nya koret fick samma bredd som långhuset vilket försågs med tunnvalv. Inredningen ritades av samme arkitekt. Exteriören fick profilerad taklist och nya fönster. 1898 gjordes en invändig renovering efter arkitekten Bror Almqvists (1864-1940) ritningar som på 1930-talet följdes av en ut- och invändig renovering under ledning av arkiarkitekten Evert Milles (18851960). Under 1970- och 1990-talet har vissa tillägg och förändringar skett i kyrkorummet. Vallentuna kyrka är skyddad enligt 4 kapitlet lagen om kulturminnen. Vallentuna som namn förekommer i dokument från tidigt 1200-tal. Både härad och socken har samma namn, i sin tur namngivna efter den gamla centralbyn. Kännetecknande för bygden kring Vallentunasjön är rikedomen på fornminnen och historiska miljöer. Runstenar, vikingatida och äldre gravfält tillsammans med gårds- och bynamn vittnar om att bygden redan var gammal då den kristnades. Vikingatida vägstråk, tingsplatser, en av Jarlabankestenarna med äldsta belägget för hundare nu placerad utanför kyrkan samt runstenen med den äldsta kända slutrimmade versen, funnen i kyrkan på 1930-talet, tillhör områdets historia. Märkligt är det från Vallentuna kyrka bevarade kalendariet, en pergamenthandskrift från kyrkans första tid. Vallentuna var under medeltiden den största socknen i häradet. I denna centralbygd uppfördes Vallentuna kyrka som den största kyrkan och den enda med torn. En ursprungligen högt placerad ingång antyder tornets försvarsfunktion. Landsvägen gick förbi kyrkan som länge utgjorde socknens centrum tillsammans med marknadsplatsen vilken ända in på 1900-talet låg norr om kyrkan. 1885 fick Vallentuna hållplats vid järnvägslinjen StockholmRimbo. Kring stationen växte Vallentuna stationssamhälle fram och tyngdpunkten flyttades så småningom från kyrkmiljön. I början av 1950-talet startade en mera ordnad planering för ett tätbebyggt samhälle och så småningom utvecklades ett nytt kommersiellt och kulturellt centrum. KÄLLFÖRTECKNING ATA Antikvarisk-topografiska arkivet SLM Stockholms läns museums arkiv Muntlig källa från församlingens organist Leif Johansson, 2007 Bonnier, A C, Kyrkorna berättar. Upplands Kyrkor 1250-1350, Uppsala 1987 Calissendorff, K, Ortnamn i Uppland, Stockholm 1986 Ferm, O, Kyrka och socken i medeltidens Sverige. Studier till det medeltida Sverige 5, Stockholm 1991 Norberg, R, och Wilcke-Lindqvist, I, Karls kyrkoruin i Uppland. Sveriges kyrkor, Uppland bd V: 7, Rättelser och tillägg till Uppland band V, Stockholm 1967 Rahmkvist, E, Sockenkyrkorna i Vallentuna. Stencil 1984 Sockenbeskrivningar från 1850-talet. Vallentuna socken. Vallentuna hembygdsförening 1979 Sundström, L, Vallentuna kyrkogård, Stockholms läns museum, Rapport 2006:30 Tuulse, A, Kyrkor i Vallentuna härad, Sveriges Kyrkor, Uppland bd V:2, Stockholm 1954 Tuulse, A, Vallentuna kyrka, beskrivning utg. av Ärkestiftets stiftsråd, red B. I. Kilström, u.å. Vallentuna Anno Domini 1198, Vallentunakalendariet och dess tid, redaktör Staffan Helmfrid, Vallentuna kulturnämnd, Västervik 1998 Wallström, E, Vallentuna kyrka. Stockholms läns museum, Rapport 2002:11. Vängby, S Minnesskrift till Vallentuna kyrkas återinvigning 23.12.1937. Stockholm 1937
Murverk - Natursten, Murverk - Natursten, sandsten, Murverk - Natursten
VALLENTUNA VALLENTUNA PRÄSTGÅRD 6:2 - husnr 7