Billeberga kyrka byggdes 1861-62, strax väster om den medeltida kyrkoanläggningen. Den romanska kyrkan hade rakslutet kor, ett relativt litet långhus och var tillbyggd med torn och vapenhus åt både norr och söder. Byggnaden pryddes av trappgavlar, och sydost om kyrkan stod en klockstapel i trä. Under senare delen av 1700-talet blev kyrkan uppenbart för liten för den växande församlingen, och vapenhusen gjordes i omgångar om till bänkinredda korsarmar. Ingreppen ledde till att det medeltida murverket försvagades, och kyrkan förföll under 1800-talets början. En annan anledning till detta var, att dåvarande kyrkoherden Nils Dunér lät sockenborna hjälpa till med hans jordbruk vid prästgården, vilket tog tid och kraft från kyrkan. Dunér och församlingen blev snart ovänner, och församlingen föreslog att den gamla kyrkan skulle ersättas av en ny på en ny plats. 1851 tog arkitekten Hans Jakob Strömberg därför fram ett omfattande ombyggnadsförslag, som snart bestreds av både Carl Georg Brunius och de skånska myndigheterna. De menade, att om församlingen inte ville reparera kyrkan på ett varsamt sätt, så var det bättre att bygga en ny kyrka efter Överintendentsämbetets rekommendationer. En av dess arkitekter Fredrik Wilhelm Scholander, tillika professor i byggnadskonst, kom till slut att ta fram ritningarna för den nya kyrkan. För att tillmötesgå församlingen anpassade han dock handlingarna, så att de nästan helt överensstämde med Strömbergs förslag. Den nya kyrkan anläggs med ett brett, tresidigt avslutat långhus och ett västtorn. Till tornväggarna tillvaratas material från den gamla kyrkan. Fasaderna putsas och vitmålas, taken skiffertäcks och fönstren görs av gjutjärn. Långhusets och tornets rösten förses med trappgavlar, och tornets västfasad med ett rikt artikulerat entréparti. En orgel installeras med orgelfasad efter Helgo Zetterwalls ritningar. Byggnadsarbetet, lett av byggmästaren Haf från Viken, förefaller varit av enklaste sort, och redan några år efter invigningen får man byggtekniska problem. Enklare reparationer görs 1868, 1876 läggs yttertaket om, 1877 förnyas tunnvalvet över långhuset och 1880 repareras tornets takstol som var förstörd av röta. I början av 1910-talet finns planer på en restaurering, tankar som snabbt grusas då kyrkan eldhärjas under våren 1915. Endast yttermurarna blir kvar, och med dessa som begränsning återuppförs kyrkan efter Theodor Wåhlins handlingar. Den görs till stora delar som den gamla, bl.a. återskapas tornets trappgavlar och entréparti, men får också nya drag. Den mest framträdande skillnaden är det nuvarande tegeltäckta säteritaket, som väljs då Wåhlin inte uppskattade de tidigare mycket breda takfallen. Kyrkan får nytt golv av kalksten och hela inredningen förnyas i jugendaktig stil. 1939 görs reparationsarbeten på murar, tegeltak och avvattning. 1970 görs en invändig ommålning av bänkar, väggar och tak efter domkyrkoarkitekt Eiler Graebes instruktioner. 1979 görs en stor renovering efter Forsberg& Wikerstål arkitekters ritningar, som bl.a. omfattar omputsning och -målning, nya solbänkar av kalksten, zinkplåtinklädning av säteritakets vertikala parti (italianen), reparation av torntakstolen och taklanterninen och isolering av valven.
21400000440062 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/21400000440062 Bebyggelse - byggnad SVALÖV BILLEBERGA 9:3 - husnr 1 Billeberga kyrka Billeberga kyrka byggdes 1861-62, strax väster om den medeltida kyrkoanläggningen. Den romanska kyrkan hade rakslutet kor, ett relativt litet långhus och var tillbyggd med torn och vapenhus åt både norr och söder. Byggnaden pryddes av trappgavlar, och sydost om kyrkan stod en klockstapel i trä. Under senare delen av 1700-talet blev kyrkan uppenbart för liten för den växande församlingen, och vapenhusen gjordes i omgångar om till bänkinredda korsarmar. Ingreppen ledde till att det medeltida murverket försvagades, och kyrkan förföll under 1800-talets början. En annan anledning till detta var, att dåvarande kyrkoherden Nils Dunér lät sockenborna hjälpa till med hans jordbruk vid prästgården, vilket tog tid och kraft från kyrkan. Dunér och församlingen blev snart ovänner, och församlingen föreslog att den gamla kyrkan skulle ersättas av en ny på en ny plats. 1851 tog arkitekten Hans Jakob Strömberg därför fram ett omfattande ombyggnadsförslag, som snart bestreds av både Carl Georg Brunius och de skånska myndigheterna. De menade, att om församlingen inte ville reparera kyrkan på ett varsamt sätt, så var det bättre att bygga en ny kyrka efter Överintendentsämbetets rekommendationer. En av dess arkitekter Fredrik Wilhelm Scholander, tillika professor i byggnadskonst, kom till slut att ta fram ritningarna för den nya kyrkan. För att tillmötesgå församlingen anpassade han dock handlingarna, så att de nästan helt överensstämde med Strömbergs förslag. Den nya kyrkan anläggs med ett brett, tresidigt avslutat långhus och ett västtorn. Till tornväggarna tillvaratas material från den gamla kyrkan. Fasaderna putsas och vitmålas, taken skiffertäcks och fönstren görs av gjutjärn. Långhusets och tornets rösten förses med trappgavlar, och tornets västfasad med ett rikt artikulerat entréparti. En orgel installeras med orgelfasad efter Helgo Zetterwalls ritningar. Byggnadsarbetet, lett av byggmästaren Haf från Viken, förefaller varit av enklaste sort, och redan några år efter invigningen får man byggtekniska problem. Enklare reparationer görs 1868, 1876 läggs yttertaket om, 1877 förnyas tunnvalvet över långhuset och 1880 repareras tornets takstol som var förstörd av röta. I början av 1910-talet finns planer på en restaurering, tankar som snabbt grusas då kyrkan eldhärjas under våren 1915. Endast yttermurarna blir kvar, och med dessa som begränsning återuppförs kyrkan efter Theodor Wåhlins handlingar. Den görs till stora delar som den gamla, bl.a. återskapas tornets trappgavlar och entréparti, men får också nya drag. Den mest framträdande skillnaden är det nuvarande tegeltäckta säteritaket, som väljs då Wåhlin inte uppskattade de tidigare mycket breda takfallen. Kyrkan får nytt golv av kalksten och hela inredningen förnyas i jugendaktig stil. 1939 görs reparationsarbeten på murar, tegeltak och avvattning. 1970 görs en invändig ommålning av bänkar, väggar och tak efter domkyrkoarkitekt Eiler Graebes instruktioner. 1979 görs en stor renovering efter Forsberg& Wikerstål arkitekters ritningar, som bl.a. omfattar omputsning och -målning, nya solbänkar av kalksten, zinkplåtinklädning av säteritakets vertikala parti (italianen), reparation av torntakstolen och taklanterninen och isolering av valven. Län: Skåne, Kommun: Svalöv, Landskap: Skåne, Socken: Billeberga , Stift: Lunds stift, Församling: Billeberga-Sireköpinge församling Nybyggnadsår: 1861 - 1862 12.999537891335107,55.8813798896377 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/rdf/21400000440062 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/xml/21400000440062 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/html/21400000440062 Riksantikvarieämbetet RAÄ Bebyggelseregistret 1.1 2024-10-17
Kyrkobyggnaden består av ett långhus med tresidig avslutning och ett västtorn. Kyrkan är troligen grundlagd på en kallmur av sten. Sockeln, putsad och avfärgad i grått, är svagt förkroppad med en skråkant till dagermuren. Yttermurarna består av gråsten med inslag av sandsten, frånsett trappstegsgavlarna, tornets entréportik och omfattningarna som är tegelmurade. Tornets- och långhusets trappgavlar har vardera fem tinnar, avtäckta med tegel och prydda av slätputsade nischer med droppstens-dekor. Ytorna är spritputsade med slätputs kring listverk och nischer. I tornets övre delar ingår sandstenskvadrar, som kommer från den gamla kyrkans murverk. Samtliga fönster- och lucköppningar är spetsbågigt täckta, frånsett ett rundfönster på tornets västfasad. Fönsteröppningarna är tvåsprångiga med solbänkar av kalkstensskivor. Fönstren är tillverkade av inmurade gjutjärnsbågar, uppbyggda av en nedre del med två diagonalspröjsade rutor skilda av en mittpost, och därovan ett masverk prytt med fyrpass- och fiskblåsemotiv. Fönsteröppningarna till koret består av tre fönster inskrivna i en putsad nisch. De två undre är utformade med träkarmar. Ljudluckorna, varsin i respektive väderstreck, är parluckor klädda med brunmålad träpanel. Kyrkan har tre entréer, huvudentrén genom tornet, en sidoentré till långhuset söderifrån och en dörr till sakristian i öster. Den utskjutande tornportiken kröns av en tretrappad gavel med ett kraftigt förhöjt mittparti, där ett rundfönster skrivits in i en flersprångig nisch. Trapptinnarna är avtäckta med tegel. Portomfattningen, som är spetsbågig i flera språng, omges av ett brett, vitputsat band med sicksackdekor. Porten är en omålad pardörr, klädd med stående ekpanel, upphängd på bandgångjärn. Ovan dörren finns ett lunettfönster. De övriga portarna har en liknande utformning, från-sett att den i öster är stickbågigt täckt. Samtliga dörrar nås via trappor. Vid långhusets nordvästra fasad finns en plåttäckt nedgång, som leder till en källare under kyrkan. Långhuset täcks av ett säteritak med enkupigt rött taktegel, utformat med två nivåer åtskilda av en italian klädd med obehandlad zinkplåt. Längs väggen finns små rektangulära fönsteröppningar in till långhusvinden. Den östra sidan har en tältformad avslutning med en lanternin, som för ner ljus till koret. Torntaket är korsformat och täckt med samma tegel som långhuset.
Takpannor - Lertegel, Takpannor - Lertegel, enkupiga
Torn - Väster, Torn - Väster, Kor - Polygonalt, Kor - Öster, Kor - Öster, Torn - Västtorn
Församling: Billeberga-Sireköpinge församling
Murverk - Tegel, Murverk - Natursten, sandsten, Murverk - Natursten, Murverk - Natursten