Johannebergs församling bildades 1929 i samband med utbyggnaden av den nya stadsdelen Johanneberg. Den nya församlingen skapades genom en delning av Vasa församling. Inledningsvis nyttjade man ett träkapell som tidigare hört till Gibraltar fattigvårdsanstalt. Under 1933-34 hölls en arkitekttävling för att bestämma utformningen av den nya Johannebergskyrkan. Tävlingen lockade drygt 150 tävlanden och bland dessa valde en enig prisnämnd Sigfrid Ericsons förslag till utförande. Johannebergskyrkan var den första större kyrkobyggnad som uppfördes i Göteborg efter perioden 1908-1915, då Annedals-, Vasa- och Masthuggskyrkorna tillkom. Inte förrän in på 1950-talet kom kyrkobyggandet igång igen - och då gällde det mindre kyrkor i nya stadsdelar. Johannebergskyrkan uppfördes under åren 1938-40 av byggmästare Lars Hansson, efter Ericsons ritningar. Församlingens kyrkoherde Thor Wedlin tog mycket aktiv del i kyrkans utformning, i synnerhet vad gäller kyrkorummets inredning. Arkitekten hade ursprungligen planerat ett ljust kyrkorum med vitslammade väggar, golv i kalksten, altarring och predikstol i vit marmor. Efter diskussion med kyrkoherden blev materialvalet mörkare. Kyrkorådsbänken skall också ha tillkommit på Wedlins initiativ. I fråga om altaruppsatsen blev diskussionerna mellan Wedlin och Ericson långa och bitvis ganska upprörda. Altaruppsatsen kom på plats så sent som 1952. Enligt uppgift från församlingens kyrkoskrivare kom uppsatsen inte in i kyrkan förrän Wedlin lämnat sin tjänst. Kyrkorummet är i allt väsentligt oförändrat sedan uppförandet. En kororgel har flyttats in och några bänkar har tagits bort utefter långsidorna. I bänkkvarteren har man tagit bort trägolvet och ersatt det med en plastmatta. I samband med detta avlägsnades fyra bänkar och avståndet mellan de återstående ökades. Orgeln renoverades och byggdes om på 1990-talet. Större förändring har skett i kyrksalen, där man omdanat utrymmet till en slags samlingsrum med plastmatta och lösa möbler. I vapenhuset har man stängt av en passage in till kyrkorummet och inrett en toalett i utrymmet. De utvändiga förändringarna är obetydliga. Tornet renoverades i början av 1980-talet och en ny renovering är under genomförande 2004. Församlingshemmet tillkom 1960.
21400000216686 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/21400000216686 Bebyggelse - byggnad GÖTEBORG JOHANNEBERG 29:1 - husnr 1 JOHANNEBERGSKYRKAN Johannebergs församling bildades 1929 i samband med utbyggnaden av den nya stadsdelen Johanneberg. Den nya församlingen skapades genom en delning av Vasa församling. Inledningsvis nyttjade man ett träkapell som tidigare hört till Gibraltar fattigvårdsanstalt. Under 1933-34 hölls en arkitekttävling för att bestämma utformningen av den nya Johannebergskyrkan. Tävlingen lockade drygt 150 tävlanden och bland dessa valde en enig prisnämnd Sigfrid Ericsons förslag till utförande. Johannebergskyrkan var den första större kyrkobyggnad som uppfördes i Göteborg efter perioden 1908-1915, då Annedals-, Vasa- och Masthuggskyrkorna tillkom. Inte förrän in på 1950-talet kom kyrkobyggandet igång igen - och då gällde det mindre kyrkor i nya stadsdelar. Johannebergskyrkan uppfördes under åren 1938-40 av byggmästare Lars Hansson, efter Ericsons ritningar. Församlingens kyrkoherde Thor Wedlin tog mycket aktiv del i kyrkans utformning, i synnerhet vad gäller kyrkorummets inredning. Arkitekten hade ursprungligen planerat ett ljust kyrkorum med vitslammade väggar, golv i kalksten, altarring och predikstol i vit marmor. Efter diskussion med kyrkoherden blev materialvalet mörkare. Kyrkorådsbänken skall också ha tillkommit på Wedlins initiativ. I fråga om altaruppsatsen blev diskussionerna mellan Wedlin och Ericson långa och bitvis ganska upprörda. Altaruppsatsen kom på plats så sent som 1952. Enligt uppgift från församlingens kyrkoskrivare kom uppsatsen inte in i kyrkan förrän Wedlin lämnat sin tjänst. Kyrkorummet är i allt väsentligt oförändrat sedan uppförandet. En kororgel har flyttats in och några bänkar har tagits bort utefter långsidorna. I bänkkvarteren har man tagit bort trägolvet och ersatt det med en plastmatta. I samband med detta avlägsnades fyra bänkar och avståndet mellan de återstående ökades. Orgeln renoverades och byggdes om på 1990-talet. Större förändring har skett i kyrksalen, där man omdanat utrymmet till en slags samlingsrum med plastmatta och lösa möbler. I vapenhuset har man stängt av en passage in till kyrkorummet och inrett en toalett i utrymmet. De utvändiga förändringarna är obetydliga. Tornet renoverades i början av 1980-talet och en ny renovering är under genomförande 2004. Församlingshemmet tillkom 1960. Län: Västra Götaland, Kommun: Göteborg, Landskap: Västergötland, Socken: Göteborg , Stift: Göteborgs stift, Församling: Göteborgs Johannebergs församling Nybyggnadsår: 1940 - 1940 11.980257974824735,57.691074088059416 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/rdf/21400000216686 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/xml/21400000216686 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/html/21400000216686 Riksantikvarieämbetet RAÄ Bebyggelseregistret 1.1 2024-10-17
Församling: Göteborgs Johannebergs församling
Torn - Norr, Absid - Rundad, Sakristia - Söder, Torn - Sidoställt, Torn - Sidoställt, Kor - Smalare, Kor - Rakt, Vidbyggnad, Absid - Rundad, Kor - Öster
Innanför huvudentrén ligger en liten förstuga. Den har välvda sidoväggarna som står i samklang med den välvda korabsiden rakt fram i siktlinjen. Golvet är av kolmårdsmarmor och väggarna av rött tegel. Vapenhuset nås via svängdörrar med stora glaspartier, målade i ärggrönt. Vapenhuset har karaktär av foajé. (Det heter också "entréhall" på ritningarna.) Rakt fram finns huvudentrén in till kyrkorummet via en dubbeldörr i ljust trä. Vid rummets kortsidor finns trappor upp till läktarplanet samt ärggröna svängdörrar med stora glasade partier. De södra dörrarna leder via en "andra hall" in till kyrkorummets södra sidogång. Mellan denna "andra hall" och kyrkorummet finns en stor skjutdörr av ljust trä som går att skjuta in i väggen. Den norra passagen är ombyggd. Svängdörrarna döljer där en handikapptoalett bakom vattrat glas. Skjutdörren från kyrkorummet är bevarad. Taket är putsat och målat i en närmast terrakottafärgad nyans. I väggarnas möte med trapplöpens kant finns en enkel mönstermurning. Stegytan är marmorklädd, ledstänger och räcken är av järn, målade i ärggrönt. Halvvägs upp i trapplöpen sitter fyrkantiga fönster med nio rutor. På läktarplanet finns ytterligare en förhall. I den bortersta änden finns dörrar ut till läktaren, ärggröna svängdörrar med glasrutor, och närmare trappan finns dörrar till orgel- och körläktare. Dessa dörrar är ofärgade. Dörren till körläktaren har ett glasparti med påmålad text "Endast för kören". Passagen med trappa är putsad och vitmålad. Väggarna i läktarhallen är pustade och målade i en ljusare variant av takfärgen, en varm beige med en anstrykning av rosa. Denna färg följer med ut på läktaren och återfinns t.ex. på läktarbarriären. Kyrkorummet är omkring 17 meter brett, drygt 45 meter långt och har en takhöjd på drygt 15 meter i taknock. Kyrkan har kallats "Göteborgs sista katedral" och det är otvivelaktigt ett rum med en påtaglig rymd. Rummet vänder sig inåt. Materialen är solida och mörka och de höga smala fönstren sitter nästan fyra meter över golvnivån. Inredningen är tidstypiskt sparsmakad och de enkla geometriska formerna dominerar: rektangeln, kvadraten och cirkeln. Golvet i rummet är täckt med Kolmårdsmarmor i tre nyanser, ljusast i gångarna, något mörkare i partier framför och bakom bänkkvarteren (ev. en komplettering då man ökade avståndet mellan bänkarna) och mörkast i de "tyngsta" delarna: altaret, altarringen, predikstolen, dopfuntens överdel och kyrkorådsbänken. Marmorn går upp i en liten, lätt utskjutande sockel runt kyrkorummet. Väggarna är av rött Trönningetegel lagt i munkförband. I mötet med taket finns en enkel utkragning. Runt fönstren, som ligger i liv med ytterväggen, finns en enkel mönstermurning. Innertakets formgivning ger en antydan om mittskepp och sidoskepp, då det är utformat med två smalare sektioner längs långsidorna och ett något höjt mittparti som är väsentligt bredare än sidopartierna. Den höjda mittsektionen är inte synlig utifrån. Taket är gjutet av betong, med synliga bjälkar och omväxlande sänkta och upphöjda partier i sektionerna däremellan. Resultatet blir en effektfull räffling i takets breddriktning. Betongen är klädd med engelska asbestplattor av märket Paxtil och målat med en linoljeemulsionsfärg i en blå kulör som drar mot grågrönt (NCS 2010B, glans 10-15). Mittsektionens Paxtilplattor har täckts med en glasfiberväv innan den senaste ommålningen. Fönstren har järnbågar med antikglas, där vissa rutor är svagt färgade i lila, gult, blått, rosa eller grönt. Spröjsningen är kvadratisk. Det som är gjort av trä är gjort av almträ, exempelvis skjutdörrar, bänkar och elementskydd. Det gäller även senare tillägg såsom ambon och kollektbössorna från 1960-talet. När man träder in i rummet dras uppmärksamheten mot koret, i synnerhet mot den stora altaruppsatsen och den runda och välvda absiden där bakom. Den stora altaruppsatsen av John Lundqvist är gjuten i brons och består av fem sammanlänkade paneler. Koret är fyrkantigt och upphöjt tre steg över långhuset. Altaret är fyrkantigt och klätt med mörkgrön kolmårdsmarmor, liksom den runda altarringen. Bakom altaret löper en rundad koromgång murad i tegel med överliggare i marmor. På altaruppsatsens/huvudaltarets baksida finns ett mindre altare inrymt i ett skåp av almträ. Predikstolen är placerad vi den sydöstra änden av koret. Den är av marmor med en rundad korg och ett fyrkantigt platt ljudtak krönt med ett kors på ett klot. Taket har infälld belysning. Dopfunten är en åttakantig skål på en fyrkantig pelare. En annan framträdande inventarie är den omsorgsfullt utformade kyrkorådsbänken som är placerad vid den nordvästra väggen, mellan övriga bänkkvarter och koret. Bänken är avskild från resten av rummet med en front och fyra pelare i som bär upp ett trätak. Front och pelare är utförda i samma mörka Kolmårdsmarmor som altare och altarring. Bakom bänken finns en vägg som kan sänkas ner i golvet. Syftet var att på så sätt kunna länka samman kyrksalen med resten av kyrkorummet. I och med att kyrksalen är ombyggd till en slags samlingssal är detta inte aktuellt, men i teorin fungerar det fortfarande. Väggen är försedd med en stor bonad med bibliska motiv, en tygapplikation av Karna Asker. Bonaden är det mest färgglada inslaget i interiören. Kyrksalen har två bänkkvarter med 21 bänkar i varje. De tre främsta bänkarna i det södra kvarteret är något kortade för att ge plats åt den lilla kororgeln i ljust trä, byggd 1976 av A Magnussons Orgelbyggeri. Golvet i kvarteren är belagt med brun plastmatta som limmats direkt på betonggolvet. Läktaren har två våningar. Visuellt domineras läktaren av de illusoriska pipfasader som flankerar orgeln på det översta läktarplanet, samt av det stora rundfönstret i ytterfasaden. Orgeln är byggd 1940 av A Magnussons Orgelbyggeri i Göteborg. De verkliga orgelpiporna är dolda och orgelns tegelväggar nedanför rundfönstret är genombrutna av ljudutsläpp. I mitten av orgelläktaren kragar ett halvcirkelformat betongbjälklag ut över den undre läktaren. Fronten är täckt av ytterligare en bonad av Karna Asker. Den nedre läktaren för besökare har en enkel rak front i tegel. Undertaket är målat och har infälld belysning. I långhuset hänger åtta stycken armaturer i glas av Viktor Lindstrand, Orrefors. De har utformats och tillverkats särskilt för detta rum. Lindstrand har också formgivit det lysande korset över koret. Sakristian ligger nordväst om koret. Inredningen är i alm och består till stor del av väggfasta skåp. Ett stort bord står mitt i rummet. Interiören är välbevarad och mycket tidstypisk. Under koret ligger en krypta.
Kyrkligt kulturminne. 4 kap. KML (1990-04-19)