VÅNGA KYRKOGÅRD Kyrkogården är belägen söder om landsvägen och den gamla kyrkogården. Formen på kyrkogården är i stort sett kvadratisk. Kyrkan ligger i det nordvästra hörnet. Det finns endast gravvårdar på den södra och den östra sidan av kyrkan. Vånga kyrka Vånga är en medeltida socken och finns omnämnd som Wanga 1393. Under äldre medeltid, troligen 1200-tal, byggdes en stenkyrka helgad åt Sankt Olof. Kyrkan tillbyggdes senare med ett större kor, en sakristia jämte ytterligare en tillbyggnad i norr. Under senare delen av 1800- talet lämnades kyrkan att förfalla och revs slutligen med undantag av sakristian som bevarades som gravkapell. Åren 1862-64 byggdes en ny kyrka söder om den gamla, uppförd i nygotik efter ritningar upprättade av arkitekten Fredrik Wilhelm Scholander. En brand 1959 lämnade bara murarna kvar och arkitekten Erik Lundberg fick i uppdrag att återuppbygga kyrkan. Exteriören och planlösningen bevarades medan kyrkorummet fick en ny modern gestaltning med en färgsättning och inredning som är starkt präglad av Lundberg. En fullständig beskrivning och historik av kyrkan redovisas i separat rapport från utförd kyrkoinventering. BESKRIVNING AV KYRKOGÅRDEN Kyrkogården består av fem kvarter, 1-5 och är belägen söder om landsvägen och den gamla kyrkogården. Denna kyrkogård beskrivs för sig längre fram i rapporten. Kyrkogårdens form är relativt kvadratisk. Kyrkan ligger i kyrkogårdens nordvästra hörn. Det finns gravvårdar på kyrkans södra och östra sida. Allmän karaktär Rygghäckarna på kyrkogården skapar en strikt karaktär. I kvarter 4 finns ett stort system av sandtäckta gravar omgärdade av tujahäckar. Omgärdning Väster: hagtornshäck, 1 m hög. Sex uppväxta träd mot norr och tre lägre träd mot söder. Öster: vitt, smalt trästaket, grusgång. Nio björkar framför staketet. Norr: kallmurad halvmur av kluven sten, 1 m hög, ca 1,5 x 0,6 m stora stenar. Muren är lagd i två varv. I muren sitter flera bindringar för hästar kvar. Innanför muren går gräsmattan upp mot muren. Tolv nysatta lindar i trädkrans. Söder: hagtornshäck, 1 m hög. Nio höga lindar i trädkrans. Ingångar I väster finns en ingång från parkeringen med en enkelgrind i järnsmide mellan fyrsidiga granitstolpar. Grinden är ornerad med gotiska bågar och kors. I norr finns tre ingångar. Den västligaste och den mellersta av dessa har likadana grindar i gjutjärn. Breda spjälor med uttag i bildar kors på grinden. Grindarna har smala grindstolpar av järn. Den östligaste grinden är en pargrind i järnsmide, ornerad med gotiska bågar och kors mellan fyrsidiga granitstolpar. Denna grind används inte. Slutligen finns ett avstånd mellan kyrkogårdsmuren i norr och staketet i öster där en grusväg går in på kyrkogården. Från grusvägen i öster leder en grusgång in på kyrkogården. I sydöstra hörnet finns en öppning i häcken ut mot en trädplantering. Vegetation Det finns en trädkrans runt hela kyrkogården samt hagtornshäck på den västra och södra sidan. Rygghäckar inne på kyrkogården av idegran, oxbär, ölandstok, måbär samt nedklippta bladhäckar i kvarter 4 och 5. I kvarter 4 finns dessutom ett system av sandtäckta gravar som omgärdas av häckar av tuja. Inne på kyrkogården finns mellan kvarter 4 och 5 en allé av höga lövträd. Vid den järnsmidesomgärdade graven över släkten Spens står fyra höga lindar i varje väderstreck. Gångsystem Över hela kyrkogården finns system av grusgångar inom alla kvarter. För närmare sträckning, se respektive kvarters vegetationskarta. Gravvårdstyper Det finns många olika sorters gravvårdar på Vånga kyrkogård. I kv. 1 finns ett flertal äldre gravvårdar från 1800-talet. Dessa utgörs av bland annat tre kors i järn, varav ett av dem är tillverkat av järnvägsräls och rest till minne av en banvakt. Det finns också gravvårdar i kalksten i kv. 1. I detta kvarter finns även den enda omgärdade graven med gjutjärnstaket. Den är till minne av släkten Spens på Grensholm. I kv. 2 finns till större delen moderna vårdar, kvarteret används även för urngravar. Det finns dock ett par äldre linjevårdar kvar. Systemet med linjevårdar växte fram i slutet av 1700-talet och innebar att begravningarna skedde på linje varefter dödsfallen inträffade. På så vis kunde äkta makar och andra familjemedlemmar komma att begravas långt ifrån varandra. Från början innebar systemet troligen inte någon direkt statusskillnad men kom under 1800-talet att övergå till att bli en begravningsform för dem som inte kunde eller ville betala för en gravläggning. Systemet upphörde 1964 varefter flertalet linjevårdar togs bort. Även i kv. 3 och 4 finns ett antal linjevårdar bevarade. I kv. 4 finns ett större system av sandtäckta gravar, omgärdade med tujahäckar. Detta system sträcker sig över tre gravrader och delar in området i små fack. I alla kvarter förekommer titlar på gravvårdarna. Den vanligaste titeln är hemmansägaren. Det finns ålderdomliga titlar som kopparslagaren, bygdespelmannen gästgivaren, smidesmästaren, skomakaren, häradsdomare. Det finns ett flertal exempel på kyrkliga titlar som hederskyrkvärden, komministern, kyrkoherden, kyrkovärden, kontraktsprost, kyrkväktare, kyrkovaktmästaren, kantor. Minneslund Minneslund finns på den gamla kyrkogården. Byggnader I kyrkogårdens östra del finns två äldre timrade byggnader. Den ena byggnaden har utgjort den gamla kyrkans vapenhus byggt 1728 på sydsidan och flyttad till västgaveln 1781. År 1876 såldes det till ett torp, där det brukades som vedbod, men flyttades tillbaka till kyrkogården 1952. Det är en låg, faluröd timrad byggnad med spåntäckt åstak på torpargrund. Intill ligger prästgårdens tiondebod som flyttades från prästens ägor till kyrkogården 1988. Det är en faluröd timrad byggnad i två våningar på stengrund under tegeltäckt sadeltak. BESKRIVNING AV ENSKILDA KVARTER Kvarter 1 Kvarteret utgör kyrkogårdens västra och södra utkant och består av en rad gravar utmed kyrkogårdens omgärdning och två gravrader innanför denna. Allmän karaktär Kvarteret utgör ett gammalt köpegravskvarter och domineras av höga och smala vårdar. Flera äldre vårdar är bevarade. Tidigare häcksystem är borttagna utom i den västra delen. Den södra delen domineras helt av den stora grustäckta stenramsgraven över greve Spens på Grensholm. Denna omgärdas av ett gjutjärnsstaket och en trädkrans av fyra höga lindar i varje väderstreck. Runt graven sträcker sig en kvadratisk grusgång och till den leder en grusgång och en allé från kyrkans södra ingång. Ingångar Kvarteret ansluter till den västra ingången och öppningen i häcken i sydöst. Vegetation I den inre västra delen växer en rygghäck i nord-sydlig riktning. Den har klippts ned helt men utgörs av en bladhäck. Kring greve Spens grav finns fyra höga lindar i varje väderstreck. Gångsystem Runt hela kvarteret, innanför den yttersta raden av gravar löper en grusgång av naturgrus. Genom mitten av kvarteret, genom två öppningar i häcksystemet löper en liknande grusgång. Längst i norr, i gränsen mellan kvarteret och kyrkan, respektive gränsen mot kv. 2, är grusgången extra bred. Inne i kvarteret i öst-västlig riktning löper en gång av delvis övervuxna kalkstensplattor. Gravvårdstyper I kvarteret finns ett flertal äldre gravvårdar. Det är i detta kvarter som de äldsta gravvårdarna från 1800-tatet finns. Exempelvis finns det ett par kors av järn vilket ett är unikt, då det är tillverkat av järnvägsräls och passande nog rest till minne av en banvakt. Den största graven på kyrkogården finns också här. Det är en grustäckt, gjutjärnsomgärdad grav över greve Spens med familj. Ett flertal av vårdarna i kvarteret bär intressanta titelinskriptioner. Det finns titlar så som kopparslagaren, hemmansägaren, vilket är den vanligaste titeln, bygdespelmannen, majoren, gästgivaren, köpman. Det finns också tre exempel på kvinnliga titlar, änkan, barnmorskan och hushållslärarinnan. Ett enkelt träkors finns också vilket inte är så vanligt längre som det tidigare var. Detta står till minne över troligtvis en mor med sitt barn som dog 1918 respektive 1911. Korset är dock inte så gammalt utan har bytts ut under årens lopp i och med att träkors inte är så beständiga. Kvarter 2 Kvarteret utgör den inre, västra delen av kyrkogården och består av en kvadratisk gräsmatta omgiven av grusgångar. Allmän karaktär Kvarteret är för närvarande under omvandling. Tidigare har här funnits större familjegravar i kvarterets utkant och en öppen gräsmatta med allmänna gravar inne i kvarterets mitt. Det pågående arbetet innebär att den stora gräsmattan i mitten delas upp av tujahäckar i långsmala nordsydligt löpande rum där gravvårdarna placeras utmed kanterna och vid små fyrkantiga häckar som står i mitten. Ett av dessa rum, längst i öster är till största delen färdigställt. Den stora gräsytan i mitten är i stort sett tom, bortsett från några enstaka bevarade linjevårdar. Ingångar Kvarteret ligger inne på kyrkogården. Vegetation En 0,7 m hög häck av tuja löper utmed kanten på alla sidor utom i söder. I den östra delen har ett av de nya rummen bildats genom att ytterligare en nordsydligt löpande tujahäck planterats väster om den gamla. Inne i utrymmet mellan de båda häckarna finns kvadratiska 1 x 1 m och 1 m höga tujabuskar. I kvarterets nordöstra och nordvästra utkant växer höga lindar. I kvarterets östra utkant bildar tre lindar en allé fram till greve Spens grav tillsammans med motsvarande träd i kvarter 3. Gångsystem Kvarteret omges helt av grusgångar medan det inne i kvarteret inte finns några kvar. Gravvårdstyper Ett fåtal äldre gravvårdar återstår både i utkanten och i det inre. En av de kvarvarande linjegravarna har en gravvård i form av ett gjutjärnskors. Flertalet av de nytillkomna vårdarna är låga och av modern art. Kvarter 3 Kvarteret ligger på den sydöstra sidan om kyrkan. Allmän karaktär Kvarteret är relativt långsmalt med sju nordsydliga gravrader med rygghäckar. Det är inte fullbelagt utan det finns större, tomma gräsytor mellan. Ingångar Kvarteret ligger inne på kyrkogården. Vegetation Gravraderna är indelade av rygghäckar i nord-sydlig riktning. Från väster består rygghäckarna av en 1 m hög tuja, en 0,6 m hög spirea, en borttagen häck samt en 0,6 m hög oxbärshäck. I kvarterets västligaste del bildar tre lindar tillsammans med motsvarande träd i kv. 2 en allé fram till greve Spens gravplats. I västra delen av kvarteret växer också två höga lindar. I kvarterets avslutande norra del, växer en klippt tårpil. Gångsystem Kvarteret omges av grusade gångar, men den på kartan markerade grusgång mitt igenom kvarteret har såtts igen. Gravvårdstyper Gravvårdarna sträcker sig i tid från 1864 till år 2000. I utkanterna av kvarteret finns lite större vårdar och en del höga, smala. I kvarterets inre har allmänna gravar funnits. Enstaka av dessa finns kvar, men de flesta är borttagna och ersatta av moderna vårdar. Två äldre vårdar finns, en liggare över en komminister och en vård bestående av en urna av järn och en öppen bok av järn, placerade på en granitpiedestal. I kvarterets östra utkant ligger flera av kyrkans före detta präster. Kvarter 4 Kvarteret utgör det västra av de två långsmala kvarteret öster om kyrkan. Allmän karaktär Kvarteret är långsmalt och består av raka rader av gravvårdar framför rygghäckar. I nordöstra delen finns ett område med enbart sandtäckta gravar innanför 0,5 m höga häckar av tuja. Kvarteret skiljs från kvarter 5 av en grusgång längs vilken det löper en allé med tolv lindar, varav sex i kvarter 4. Avgränsningen i norr består av en rad av fyra höga björkar och nedanför den en grässlänt ned till den outnyttjade norra delen av kyrkogården. Ingångar Kvarteret ligger mitt på kyrkogården. Vegetation Tre rygghäckar växer i kvarteret. Från väster en ölandstok som till stora delar är helt nedklippt och som på ett par sträckor är 0,7 m hög. Därefter finns en 0,3 m hög oxbärshäck och slutligen en 0,4 m hög häck av måbär. I nordöst finns ett gravområde med sandtäckta gravar omgivna av låga tujahäckar. I norr finns en rad av höga björkar och i väster en rad med lindar. Gångsystem Kvarteret omges av grusgångar och delas i en större sydlig och en mindre nordlig del av en gång från kyrkans kor till östra utgången. Den större delen, delas av en smal grusgång i två delar. Gravvårdstyper I kvarterets inre finns sexton linjevårdar bevarade. Dessa är från åren 1953 till 1961. Bland dessa finns ett vitmålat träkors. De övriga vårdarna är låga och breda från främst 1960- och 1970-talen. Majoriteten av vårdarna saknar titlar. Bland de vårdar som har någon titel finns bl.a. hemmansägaren, lantbrukaren, smidesmästaren, skräddarmästaren, godsägare, kyrkväktare, kyrkovaktmästaren, kantor, sågverksägaren. Kvarter 5 Kvarteret utgör den östligaste delen på kyrkogården. Allmän karaktär Raka rader av moderna gravvårdar, placerade utefter rygghäckar. Omgärdning Kvarteret omges av grusgångar på alla sidor utom i öster där det finns en 1 m hög hagtornshäck. Längs med kvarterets utkanter finns också rader av träd. I väster bildar sex lindar tillsammans med motsvarande träd i kv. 4 en allé. I norr finns en rad av fyra höga björkar. I öster finns åtta lindar i trädkrans. Ingångar Kvarteret ligger inne på kyrkogården. i mitten av den östra delen finns en öppning i häcken ut mot grusvägen. Vegetation De tre rygghäckarna är från väster en 0,4 m hög måbär och två 0,7 m höga oxbärshäckar. Längst i norr är de två häckarna i mitten respektive längst åt öster helt nedklippta. Gångsystem Grusgångar löper runt kvarteret på alla sidor utom i öster. Kvarteret delas in i en mindre nordlig och en större sydlig del av en gång som leder från koret och ut till grusvägen. Gravvårdstyper Kvarteret innehåller låga, breda vårdar från 1970-talet och framåt. Flera av vårdarna har en titel. Det finns t.ex. titlar som köpman, hemmansägare (vilket är den vanligaste titeln), skogvaktaren, lantbrukare, häradsdomare, skomakaren, frisör, folkskollärare, kamrer, tandläkaren, kyrkvärden, kopparslagaren. BESKRIVNING AV DEN GAMLA KYRKOGÅRDEN Kyrkogården ligger på den norra sidan av vägen som går mellan den nya och den gamla kyrkogården. Under äldre medeltid, troligen 1200-tal, byggdes en stenkyrka helgad åt Sankt Olof. Kyrkan tillbyggdes senare med ett större kor, en sakristia jämte ytterligare en tillbyggnad i norr. Under senare delen av 1800-talet lämnades kyrkan att förfalla och revs slutligen med undantag av sakristian som bevarades som gravkapell. Åren 1862-64 byggdes en ny kyrka söder om den gamla, uppförd i nygotik. Under 1920talet hade den nya begravningsplatsen vid den nya kyrkan blivit för liten. Man beslöt då att återuppta användningen av den gamla kyrkogården. Under 1930-talet renoveras den gamla sakristian för att bli gravkapell och en likkällare byggdes under kapellet. Allmän karaktär Kyrkogården har en öppen, ålderdomlig karaktär utan rygghäckar. Gravvårdarna står fritt på gräsmattor. Hela kyrkogården omgärdas av en stenmur. Omgärdning Runt hela kyrkogården löper en stenmur av varierat utförande och material. Den östra och den norra murens östra halva är kallmurade. Den östra muren, söder om grinden har rasat på två ställen. Den södra muren innehåller murbruk i kärnan. Fogarna är dock bortvittrade. I den södra muren finns en stiglucka som är vitkalkad liksom kapellet, se bilden ovan. På den västra och den norra sidan är muren en stödmur. Stenen är olika stora, runda och naturklyvna stenblock. Vid senare kompletteringar har skarpkantad sten satts in. I det sydvästra hörnet är muren starkt vittrad. Ingångar Söder: stiglucka med tjärade takspån, troligtvis från 1800-talets andra hälft. Svartmålad järnsmidesgrind från samma tid. Denna är sparsamt dekorerad med ett kors överst i mitten. Handtaget är konstnärligt utformat i en fågelliknande figur. Öster: svartmålad järnsmidesgrind med kors från senare delen av 1800-talet. Grindstolpar av granit. Vegetation Kyrkogården omgärdas av en trädkrans av höga lövträd av varierat slag. Utmed den norra sidan växer bakom kapellet en hög syrenhäck. Längs med huvudgången fram till kapellet står fyra formklippta tujor på vardera sidan av gången. Vid kapellets västra sida finns en stor gravanläggning över släkten Mannerheim. Denna omgärdas av två låga tårpilar som breder ut sina grenar över graven. Gångsystem Från den södra ingången sträcker sig en grusgång fram och runt kapellet. Den går förbi Mannerheims grav och fortsätter sedan åt motsatt håll till grinden på den östra sidan. Gravvårdstyper Gravvårdarna sträcker sig från 1855-2003. Det finns flera ålderdomliga gravvårdar här på den gamla kyrkogården. Väster om kapellet finns den största gravanläggningen på kyrkogården. Det är en järnsmidesomgärdad grav med två sarkofager i gjutjärn. Dessa står till minne av friherre/friherrinnan Mannerheim från 1934 respektive 1948. Det finns relativt få gravvårdar på kyrkogården. Minneslund En minneslund finns på kapellets östra sida. Det finns ett metallskåp där avsett för gravljus. Byggnader Under äldre medeltid, troligen 1200-tal, byggdes en stenkyrka helgad åt Sankt Olof. Kyrkan tillbyggdes senare med ett större kor, en sakristia jämte ytterligare en tillbyggnad i norr. Under senare delen av 1800-talet lämnades kyrkan att förfalla och revs slutligen med undantag av sakristian som bevarades som gravkapell. Under 1930-talet renoveras den gamla sakristian för att bli gravkapell och en likkällare byggdes under kapellet Övrigt Bortplockade gravvårdar finns utanför den norra sidan. Dessa kommer inte från den gamla kyrkogården utan mer troligt är att de tagits bort från den nya kyrkogården.
Se ovan: Historik - hämtad från Sockenkyrkorna. Kulturarv och Bebyggelsehistoria / Riksantikvarieämbetets Byggnadsregister
Vånga är en medeltida socken och finns omnämnd som Wanga 1393. Under äldre medeltid, troligen 1200-tal, byggdes en stenkyrka helgad åt Sankt Olof. Kyrkan tillbyggdes senare med ett större kor, en sakristia jämte ytterligare en tillbyggnad i norr. Under senare delen av 1800-talet lämnades kyrkan att förfalla och revs slutligen med undantag av sakristian som bevarades som gravkapell. Åren 1862-64 byggdes en ny kyrka söder om den gamla, uppförd i nygotik efter ritningar upprättade av arkitekten Fredrik Wilhelm Scholander. En brand 1959 lämnade bara murarna kvar och arkitekten Erik Lundberg fick i uppdrag att återuppbygga kyrkan. Exteriören och planlösningen bevarades medan kyrkorummet fick en ny modern gestaltning med en färgsättning och inredning som är starkt präglad av Lundberg. Kyrkan omges av en kyrkogård med trädkrans samt stenmurar av granit i norr och i övrigt hagtornshäckar. Större delen av gravarna är placerade i söder och öster. En utvidgning av kyrkogården gjordes på 1930-talet. Huvudingången ligger i väster men ingångar finns även i norr. Det finns två svarta smidesjärngrindar från 1800-talet och två svarta stålgrindar från 1900-talet. I kyrkogårdens östra del finns två äldre timrade byggnader. Den ena byggnaden har utgjort den gamla kyrkans vapenhus byggt 1728 på sydsidan och flyttad till västgaveln 1781. År 1876 såldes det till ett torp där det brukades som vedbod, men återbördades till kyrkogården 1952. Det är en låg, faluröd timrad byggnad med spåntäckt åstak på torpargrund. Intill ligger prästgårdens tiondebod som flyttades från prästens ägor till kyrkogården 1988. Det är en faluröd timrad byggnad i två våningar på stengrund under tegeltäckt sadeltak. På andra sidan vägen ligger den gamla kyrkogården med ett fåtal gravar samt ett kapell. Då den nya kyrkogården inte var tillräcklig togs den gamla kyrkogården åter i bruk på 1920-talet. En kallmurad stenmur samt en syrénhäck omger kyrkogården. En vitputsad stiglucka med spåntak utgör kyrkogårdens huvudingång i söder och är försedd med en svart smidesgrind från 1800-talets andra hälft. Det finns även en grindöppning i öster. Kapellet utgörs av den gamla kyrkans sakristia som sparades vid rivningen, och den södra muren utgör en rest av kyrkans norra kormur från 1400-talet. För beskrivning se Kyrkobyggnaden. En fullständig beskrivning och historik av kyrkogården redovisas i separat rapport från utförd kyrkogårdsinventering.
Norrköping kn, VÅNGA KYRKOJORD 2:2 VÅNGA KYRKA
Kyrkogårdens historik På en geometrisk ägomätning från 1698 redovisas den äldre kyrkan tydligt, en klockstapel står sydväst om kyrkan, det finns dock inte någon omgärdning som visar kyrkogårdens utbredning. På norra sidan av kyrkan fanns sakristian, under slutet av 1600-talet fanns också en mycket rymlig s.k. nykyrka. Mellan dessa båda tillbyggnader fanns en smal gång, den s.k. gastmugan. Här förvarades de som inte fick jordfästas i vigd jord. Framme vid altaret fanns det större gravhällar med inskriptioner, några finns idag kvar vid gamla kyrkmuren. Under dessa hällar skall enligt traditionen de sju personerna som överlevde digerdöden vara begravda, berättar skräddaren Karl Wiberg för Norrköpings Tidning år 1970. På häradsekonomiska kartan från 1868-77 redovisas den nya kyrkogårdens utbredning, främst i söder. Delar av den äldre kyrkans murar har visat sig ha kommit till användning vid byggandet av ålderdomshemmet i Vånga, som byggdes vid förra seklets början. Dessutom har man hittat gravstenar som fyllning i golvet i gamla skolan i Vånga. Under 1920talet hade den nya begravningsplatsen vid den nya kyrkan blivit för liten. Man beslöt då att återuppta användningen av den gamla kyrkogården. Under 1930-talet renoveras den gamla sakristian för att bli gravkapell och en likkällare byggdes under kapellet. Under denna period utvidgas även den nya kyrkogården. Den östra delen som tidigare varit sankmark fylldes ut som nödhjälpsarbete år 1928. På fotografiet ovan från 1935 syns kyrkogårdens utbredning i söder, kyrkogården omgärdades av en tät trädkrans. I kyrkogårdens yttre kanter ligger grusgravvårdar omgärdade av låga häckar. Kyrkogårdens centrala del är gräsbeväxt och gravvårdarna är till synes av en mer allmän karaktär. Ytterligare ett fotografi från 1945 visar gravkapellet och den till synes nyanlagda kyrkogården på den gamla kyrkogården, stora grusgravvårdar omgärdade av låga häckar. De ekonomiska kartorna från 1943 och 1981 visar att kyrkogården någon gång där emellan utvidgats åt öster. I kyrkogårdens östra del finns två äldre timrade byggnader. Den ena byggnaden har utgjort den gamla kyrkans vapenhus byggt 1728 på sydsidan och flyttad till västgaveln 1781. År 1876 såldes det till ett torp, där det användes som vedbod, men 1952 flyttades det tillbaka till kyrkogården. Det är en låg, faluröd timrad byggnad med spåntäckt åstak på torpargrund. Intill ligger prästgårdens tiondebod som flyttades från prästens ägor till kyrkogården 1988. Det är en faluröd timrad byggnad i två våningar på stengrund under tegeltäckt sadeltak. Kyrkan omges av en kyrkogård med trädkrans samt stenmurar av granit i norr och i övrigt hagtornshäckar. Huvudingången ligger i väster men ingångar finns även i norr. Det finns två svarta smidesjärngrindar från 1800-talet och två svarta stålgrindar från 1900-talet. På andra sidan vägen ligger den gamla kyrkogården med ett fåtal gravar samt ett kapell. Då den nya kyrkogården inte var tillräckligt stor togs den gamla kyrkogården åter i bruk på 1920- talet. En kallmurad stenmur samt en syrenhäck omger kyrkogården. En vitputsad stiglucka med spåntak utgör kyrkogårdens huvudingång i söder och är försedd med en svart smidesgrind från 1800-talets andra hälft. Det finns även en grindöppning i öster. Kapellet utgörs av den gamla kyrkans sakristia som sparades vid rivningen, och den södra muren utgör en rest av kyrkans norra kormur från 1400-talet.
FÖRSAMLING 1995 - VÅNGA BEFOLKNINGSTAL - 1805: 1514, 1900: 2616, 1995: 1323 FÖRSAMLINGSHISTORIK - Medeltida socken. LÄGE OCH OMGIVNING - Kyrkan ligger i sprickdalslandskapet utan någon karakteristisk placering i landskapet öster om vägen till Vånga samhälle, som ligger vid ett vägskäl 15 km väster om Norrköping. På andra sidan vägen ligger gamla kyrkan, nu gravkapell. RASERAD KYRKA / RUIN - I: Medeltida stenkyrka, vars ursprungliga utformning är oviss. Kyrkan skall ha ombyggts i öster i slutet av medeltiden, på initiativ av biskop Henrik Tidemansson. I samband med denna ombyggnad välvdes kyrkan. Kyrkan var utsmyckad med figurativa målningar från medeltiden. Medeltidskyrkan var även försedd med en sakristia, som fortfarande är bevarad. Kyrkan revs, förutom sakristian, i samband med att ny kyrka uppfördes ett kort stycke därifrån. Sakristian restaurerades på 1920-talet för att användas som gravkapell och tjänstgör idag dessemellan som gudstjänstlokal. DEN BEFINTLIGA KYRKANS PLANUTVECKLING - II: Den nuvarande kyrkan ritades av arkitekt Fredrik Wilhelm Scholander och uppfördes 1864-66 under ledning av bygg-mästaren A. P. Nilsson.. Den bestod ursprungligen av ett rektangulärt långhus, korsarmar i söder och norr, ett smalare och tresidigt avslutat kor, som även innefattade en med skrank avdelad sakristia, samt torn i väster. År 1959 utbröt brand till följd av ett åsknedslag. Taket och hela inredningen brann av, medan murverket till stor del fanns kvar. När kyrkan åter sattes i stånd, efter arkitekt Erik Lundbergs ritningar, förlades sakristian i stället i en inbyggnad i den norra korsarmen. EXTERIÖR OCH INTERIÖR - Vid återuppbyggnaden lät man Scholanders ritningar vara avgörande för plan och exteriör, medan Lundberg tämligen fritt fick utforma interiören. Naturstensfasaden är vitputsad. Kyrkan har sadeltak och tornspira. Ingång i väster via tornets bottenvåning samt på korsarmsgavlarna. Före branden hade kyrkorummet en inre öppen, rikt snidad takstol. Interiören var sedan 1908 försedd med dekorationsmålningar utförda av Allan Norblad. Koret var markerat med en hög rund murbåge och innefattade även ett sakristieskrank. Korsarmarna öppnade sig mot kyrkorummet med likaledes stora rundbågiga arkadöppningar. Mycket av de tidstypiska inslagen i interiören hade avlägsnats redan vid en restaurering under det tidiga 1950-talet, likaså under ledning av Lundberg. Efter branden slogs ett nytt, konsolburet tredingstak över kyrkorummet, den norra korsarmen avdelades till sakristia och skrudkammare samt orgeln placerades på en övre läktare. Kyrkorummet fick en helt ny färgsättning och inredningen förnyades, däribland med ny predikstol, bänkinredning och karakteristiska armaturer. Altartavlan är kyrkans ursprungliga, målad av Johan Krouthén 1892. ÖVRIGA UPPLYSNINGAR - Ett flertal inventarier kunde räddas undan branden. En del medeltida skulpturer finns kvar, bl.a. triumfkrucifixet från 1300-talet, ett senmedeltida altarskåp och en Olofsbild, skänkt 1882 till Statens historiska museum. Dopfunten av kalksten är daterad 1661, inköpt 1663, och sannolikt tillverkad i Vadstena eller Skänninge. Uppgifterna är sammanställda av Forskningsprojektet Sockenkyrkorna. Kulturarv och bebyggelsehistoria 2000; rev. 2003.
21300000004351 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/21300000004351 Bebyggelse - anläggning Norrköping kn, VÅNGA KYRKOJORD 2:2 VÅNGA KYRKA VÅNGA KYRKA FÖRSAMLING 1995 - VÅNGA BEFOLKNINGSTAL - 1805: 1514, 1900: 2616, 1995: 1323 FÖRSAMLINGSHISTORIK - Medeltida socken. LÄGE OCH OMGIVNING - Kyrkan ligger i sprickdalslandskapet utan någon karakteristisk placering i landskapet öster om vägen till Vånga samhälle, som ligger vid ett vägskäl 15 km väster om Norrköping. På andra sidan vägen ligger gamla kyrkan, nu gravkapell. RASERAD KYRKA / RUIN - I: Medeltida stenkyrka, vars ursprungliga utformning är oviss. Kyrkan skall ha ombyggts i öster i slutet av medeltiden, på initiativ av biskop Henrik Tidemansson. I samband med denna ombyggnad välvdes kyrkan. Kyrkan var utsmyckad med figurativa målningar från medeltiden. Medeltidskyrkan var även försedd med en sakristia, som fortfarande är bevarad. Kyrkan revs, förutom sakristian, i samband med att ny kyrka uppfördes ett kort stycke därifrån. Sakristian restaurerades på 1920-talet för att användas som gravkapell och tjänstgör idag dessemellan som gudstjänstlokal. DEN BEFINTLIGA KYRKANS PLANUTVECKLING - II: Den nuvarande kyrkan ritades av arkitekt Fredrik Wilhelm Scholander och uppfördes 1864-66 under ledning av bygg-mästaren A. P. Nilsson.. Den bestod ursprungligen av ett rektangulärt långhus, korsarmar i söder och norr, ett smalare och tresidigt avslutat kor, som även innefattade en med skrank avdelad sakristia, samt torn i väster. År 1959 utbröt brand till följd av ett åsknedslag. Taket och hela inredningen brann av, medan murverket till stor del fanns kvar. När kyrkan åter sattes i stånd, efter arkitekt Erik Lundbergs ritningar, förlades sakristian i stället i en inbyggnad i den norra korsarmen. EXTERIÖR OCH INTERIÖR - Vid återuppbyggnaden lät man Scholanders ritningar vara avgörande för plan och exteriör, medan Lundberg tämligen fritt fick utforma interiören. Naturstensfasaden är vitputsad. Kyrkan har sadeltak och tornspira. Ingång i väster via tornets bottenvåning samt på korsarmsgavlarna. Före branden hade kyrkorummet en inre öppen, rikt snidad takstol. Interiören var sedan 1908 försedd med dekorationsmålningar utförda av Allan Norblad. Koret var markerat med en hög rund murbåge och innefattade även ett sakristieskrank. Korsarmarna öppnade sig mot kyrkorummet med likaledes stora rundbågiga arkadöppningar. Mycket av de tidstypiska inslagen i interiören hade avlägsnats redan vid en restaurering under det tidiga 1950-talet, likaså under ledning av Lundberg. Efter branden slogs ett nytt, konsolburet tredingstak över kyrkorummet, den norra korsarmen avdelades till sakristia och skrudkammare samt orgeln placerades på en övre läktare. Kyrkorummet fick en helt ny färgsättning och inredningen förnyades, däribland med ny predikstol, bänkinredning och karakteristiska armaturer. Altartavlan är kyrkans ursprungliga, målad av Johan Krouthén 1892. ÖVRIGA UPPLYSNINGAR - Ett flertal inventarier kunde räddas undan branden. En del medeltida skulpturer finns kvar, bl.a. triumfkrucifixet från 1300-talet, ett senmedeltida altarskåp och en Olofsbild, skänkt 1882 till Statens historiska museum. Dopfunten av kalksten är daterad 1661, inköpt 1663, och sannolikt tillverkad i Vadstena eller Skänninge. Uppgifterna är sammanställda av Forskningsprojektet Sockenkyrkorna. Kulturarv och bebyggelsehistoria 2000; rev. 2003.Kyrkogårdens historik På en geometrisk ägomätning från 1698 redovisas den äldre kyrkan tydligt, en klockstapel står sydväst om kyrkan, det finns dock inte någon omgärdning som visar kyrkogårdens utbredning. På norra sidan av kyrkan fanns sakristian, under slutet av 1600-talet fanns också en mycket rymlig s.k. nykyrka. Mellan dessa båda tillbyggnader fanns en smal gång, den s.k. gastmugan. Här förvarades de som inte fick jordfästas i vigd jord. Framme vid altaret fanns det större gravhällar med inskriptioner, några finns idag kvar vid gamla kyrkmuren. Under dessa hällar skall enligt traditionen de sju personerna som överlevde digerdöden vara begravda, berättar skräddaren Karl Wiberg för Norrköpings Tidning år 1970. På häradsekonomiska kartan från 1868-77 redovisas den nya kyrkogårdens utbredning, främst i söder. Delar av den äldre kyrkans murar har visat sig ha kommit till användning vid byggandet av ålderdomshemmet i Vånga, som byggdes vid förra seklets början. Dessutom har man hittat gravstenar som fyllning i golvet i gamla skolan i Vånga. Under 1920talet hade den nya begravningsplatsen vid den nya kyrkan blivit för liten. Man beslöt då att återuppta användningen av den gamla kyrkogården. Under 1930-talet renoveras den gamla sakristian för att bli gravkapell och en likkällare byggdes under kapellet. Under denna period utvidgas även den nya kyrkogården. Den östra delen som tidigare varit sankmark fylldes ut som nödhjälpsarbete år 1928. På fotografiet ovan från 1935 syns kyrkogårdens utbredning i söder, kyrkogården omgärdades av en tät trädkrans. I kyrkogårdens yttre kanter ligger grusgravvårdar omgärdade av låga häckar. Kyrkogårdens centrala del är gräsbeväxt och gravvårdarna är till synes av en mer allmän karaktär. Ytterligare ett fotografi från 1945 visar gravkapellet och den till synes nyanlagda kyrkogården på den gamla kyrkogården, stora grusgravvårdar omgärdade av låga häckar. De ekonomiska kartorna från 1943 och 1981 visar att kyrkogården någon gång där emellan utvidgats åt öster. I kyrkogårdens östra del finns två äldre timrade byggnader. Den ena byggnaden har utgjort den gamla kyrkans vapenhus byggt 1728 på sydsidan och flyttad till västgaveln 1781. År 1876 såldes det till ett torp, där det användes som vedbod, men 1952 flyttades det tillbaka till kyrkogården. Det är en låg, faluröd timrad byggnad med spåntäckt åstak på torpargrund. Intill ligger prästgårdens tiondebod som flyttades från prästens ägor till kyrkogården 1988. Det är en faluröd timrad byggnad i två våningar på stengrund under tegeltäckt sadeltak. Kyrkan omges av en kyrkogård med trädkrans samt stenmurar av granit i norr och i övrigt hagtornshäckar. Huvudingången ligger i väster men ingångar finns även i norr. Det finns två svarta smidesjärngrindar från 1800-talet och två svarta stålgrindar från 1900-talet. På andra sidan vägen ligger den gamla kyrkogården med ett fåtal gravar samt ett kapell. Då den nya kyrkogården inte var tillräckligt stor togs den gamla kyrkogården åter i bruk på 1920- talet. En kallmurad stenmur samt en syrenhäck omger kyrkogården. En vitputsad stiglucka med spåntak utgör kyrkogårdens huvudingång i söder och är försedd med en svart smidesgrind från 1800-talets andra hälft. Det finns även en grindöppning i öster. Kapellet utgörs av den gamla kyrkans sakristia som sparades vid rivningen, och den södra muren utgör en rest av kyrkans norra kormur från 1400-talet. Län: Östergötland, Kommun: Norrköping http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/rdf/21300000004351 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/xml/21300000004351 http://kulturarvsdata.se/raa/bbr/html/21300000004351 Riksantikvarieämbetet RAÄ Bebyggelseregistret - anläggning 1.1 2024-10-23