http://kulturarvsdata.se/SMVK-VKM/objekt/12437
type: Entity
ksamsok version: 1.3.0
service name: objekt
service organization: SMVK-VKM
service organization full: Statens museer för världskultur - Världskulturmuseet
build date: 2026-08-16
url: https://collections.smvk.se/carlotta-vkm/web/object/12437
subject: culturalHistory
data quality: raw
item super type: object
item type: object
item key word: etnografi
item key word: personliga föremål
item key word: fotbeklädnad
item key word: Thuri, Johan
item key word: Thuuri, Johan
item key word: lappar [[Haga]]
item label: pjäxa, sko, pjäxor, skor, lappskor
is part of: http://kulturarvsdata.se/SMVK-VKM/samling/1482
is mentioned by: http://libris.kb.se/bib/3618751
item description: ItemDescription
  type: Beskrivning
  desc: Om skinntillverkningen: Renen flås genom att man skär upp huden i bukens mittlinje. Bellingarna (benskinnet, etym. ”benlingar”, som används till näbbskor) och härnan (pannskinnet, som blir skosulor) skärs alltid av från den övriga huden. Därefter torkas huden genom spilning för att den inte ska krympa. Huden spilas med hjälp av tunna pinnar, som går tvärs över huden på dess köttsida, och vars tillspetsade änder sticks in i hudens kanter. På änden hålls huden utspänd med hjälp av en stång som är något längre än skinnet, så att det utspilade skinnet kan stå på änden av den. Härnan spilas på samma sätt. Bellingarna spänns ut med tunna näverremsor och träspån som klibbas fast på den klibbiga köttsidan. Skinnen måste sedan bearbetas för att avlägsna det subkutana skiktet med fett och kött, och om man vill även håren. För att få loss håren lägger man skinnet i vatten, i snön eller fuktar det dagligen och rullar ihop det vått. En annan metod, som ger en bättre skinnkvalitet, är att man gör en blandning av mjöl, vatten och tran som man smetar på skinnets köttsida och sedan rullar ihop det. Skrapningen, görs med ett redskap som inte får vara eggvast så att det skadar narven. Som garvmedel används fett, avkok av växter eller pulveriserat mineral. Den äldsta metoden är fettgarvningen. Den ger ett helt vitt skinn, som användes för finare arbeten. Därtill användes antingen klövfett (som man framställde genom att koka ut renklövar), tran (av fet fisk) eller smör. Garvningen med bark har samerna tagit över av finnarna. Den gör pälsen och lädret hållbarare än fettgarvningen. Till barkgarvningen användes björk-, sälg- och albark beroende på till vad man ville använda skinnet för. Sälgen gav ett lättarbetat, ljust skinn, björk gav ett strävare mörkbrunt skinn och albarken färgade skinnet rött. De avhårade skinnen lades under en tid (över natten) i barkavkoket. Päls gneds istället upprepade gånger in på köttsidan av skinnet, med bark som hade mjukats upp i hett vatten. Förr kunde man …
item description: ItemDescription
  type: Beskrivning
  desc: Om samiska skor: Det finns inge större skillnader mellan de manliga och kvinnliga mockasinerna (kama, pl. kapmakah) i det samiska dräktskicket. (Manker, 1947: 168) Vinterskodon syddes av renbellingar och pannskinnet av ren. Se skinntillverkning! Dessa pälsskor lämpade sig bäst i torr snö och torrt väder. Sommarskorna syddes däremot av läder från bark-garvat renskinn eller av ”svenskt läder”, dvs oxläder. Läderskorna kallades ”tjatsek” (vattenskor) och lämpade sig bäst i töväder, när man vandrade genom vattensjuka områden eller vadade genom bäckar om våren och somrarna. De gjordes vattentäta dels genom att färgas med albarkslag, dels genom att smörjas med renklövsfett eller laklever. De norska sommarskorna kunde även göras av garvat sälskinn. Skorna hade en kraftigt böjd spets. De kallas därför ”näbbskor” av svenskarna. (Fjellström, 1985: 337f) Den böjda näbben var praktisk framförallt på vintern i och med att den gjorde att skon inte gled av skidbindningen som förr bara bestod av en videögla som skospetsen stoppades in i. (Madeleine Stirnimann, socialantropolog VKM 2010) Läs vidare hur man snörde skorna och höll fötterna varma och torra i temperaturer av minus 30-40 grader Celsius…. För detaljerade praktiska kunskaper om skotillverkningen läs Elgström, 1922. Relaterade sökningar: Register: [alla] FOLNAM: samer OBJTXT [innehåller]: fotbeklädnad skoband skohö skinntillverkning skidor Referenser: Phebe Fjellström Samernas samhälle i tradition och nutid. Nordstedt & Söners förlag: Värnamo/Stockholm, 1985. ISBN 91-1-853222-5. Manker, Ernst. De svenska fjällapparna. STF:s handböcker om det svenska fjället nr 4, Svenska Turistföreningens förlag: Stockholm, 1947. Ossian Elgströms Karesuandolapparna, Åhlén & Åkerlundsförlag: Stockholm, 1922. (Finns på VKMs bibliotek.) (av Madeleine Stirnimann, socialantropolog VKM Göteborg, 2010.)
item description: ItemDescription
  type: Inventarienummer
  desc: 1939.70.0259a-b
item description: ItemDescription
  type: Original: lokal
  desc: Jukkasjärvi socken i Torne lappmark
item description: ItemDescription
  type: Proveniens
  desc: Jukkasjärvi, Torne lappmark. [[Haga]]
item description: ItemDescription
  type: Original: skiss eller foto
  desc: skiss
item description: ItemDescription
  type: Original: stam
  desc: Lappar
item description: ItemDescription
  type: Referens, publicerad i
  desc: Årsberättelse 1939, Årstryck 1940, Göteborgs museum
item description: ItemDescription
  type: Land, engelska
  desc: Sweden @en
item description: ItemDescription
  type: Beskrivning / tidigare
  desc: Ett par lappskor. Köpt av lappmannen förf. Johan Thuri, Torne träsk, Lattilahti. (4291). (katalogkort/originalbeskrivning)
item material: ItemMaterial
  type: Materialkategori
  material: skinn (ren)
item name: ItemName
  type: Sakord
  name: pjäxa
item name: ItemName
  type: Sakord
  name: sko
item name: ItemName
  type: Sakord
  name: pjäxor
item name: ItemName
  type: Sakord
  name: skor
item name: ItemName
  type: Specialbenämning
  name: lappskor
item number: ItemNumber
  type: Inventarienummer
  number: 1939.70.0259a-b
context: Context
  context label: Ursprung
  context type: use
  context super type: interact
  country: se
  continent name: Europa
  country name: Sverige
context: Context
  context label: Förvärvad
  context type: transact
  context super type: interact
  from time: 1939
  to time: 1939
context: Turi, Johan
  type: Context
  context label: Förvärvad
  context type: transact
  context super type: interact
  intermediary: http://kulturarvsdata.se/SMVK-EM/name/3248715
image: Image
  media type: image/jpeg
  byline: Schwetz, Ferenc
  copyright: Statens museer för världskultur
  media license: by
  media license url: http://creativecommons.org/licenses/by/4.0/
  thumbnail source: https://collections.smvk.se/carlotta-vkm/web/image/tn/1086802/tn
  lowres source: https://collections.smvk.se/carlotta-vkm/web/image/zoom/1086801/zoom
item license: cc0
item license url: http://creativecommons.org/publicdomain/zero/1.0/
thumbnail: https://collections.smvk.se/carlotta-vkm/web/image/tn/1086802/tn
presentation: 1.3.0 2026-08-16 pjäxa, sko, pjäxor, skor, lappskor Rådata 12437 objekt Statens museer för världskultur - Världskulturmuseet SMVK-VKM Föremål http://kulturarvsdata.se/SMVK-VKM/objekt/12437 1939.70.0259a-b Om skinntillverkningen: Renen flås genom att man skär upp huden i bukens mittlinje. Bellingarna (benskinnet, etym. ”benlingar”, som används till näbbskor) och härnan (pannskinnet, som blir skosulor) skärs alltid av från den övriga huden. Därefter torkas huden genom spilning för att den inte ska krympa. Huden spilas med hjälp av tunna pinnar, som går tvärs över huden på dess köttsida, och vars tillspetsade änder sticks in i hudens kanter. På änden hålls huden utspänd med hjälp av en stång som är något längre än skinnet, så att det utspilade skinnet kan stå på änden av den. Härnan spilas på samma sätt. Bellingarna spänns ut med tunna näverremsor och träspån som klibbas fast på den klibbiga köttsidan. Skinnen måste sedan bearbetas för att avlägsna det subkutana skiktet med fett och kött, och om man vill även håren. För att få loss håren lägger man skinnet i vatten, i snön eller fuktar det dagligen och rullar ihop det vått. En annan metod, som ger en bättre skinnkvalitet, är att man gör en blandning av mjöl, vatten och tran som man smetar på skinnets köttsida och sedan rullar ihop det. Skrapningen, görs med ett redskap som inte får vara eggvast så att det skadar narven. Som garvmedel används fett, avkok av växter eller pulveriserat mineral. Den äldsta metoden är fettgarvningen. Den ger ett helt vitt skinn, som användes för finare arbeten. Därtill användes antingen klövfett (som man framställde genom att koka ut renklövar), tran (av fet fisk) eller smör. Garvningen med bark har samerna tagit över av finnarna. Den gör pälsen och lädret hållbarare än fettgarvningen. Till barkgarvningen användes björk-, sälg- och albark beroende på till vad man ville använda skinnet för. Sälgen gav ett lättarbetat, ljust skinn, björk gav ett strävare mörkbrunt skinn och albarken färgade sk…