Statens museer för världskultur - Etnografiska museet
ritualia
Ritual (788)
Lekar och spel (524)
Magi (789)
Religonsutövning (780)
Fritidssysselsättningar (520)
Vanadisexpeditionen
bärstol
litter
1.3.0 2026-08-07 leksak, modell, mikoshi Rådata 1005333 objekt Statens museer för världskultur - Etnografiska museet SMVK-EM Föremål http://kulturarvsdata.se/SMVK-EM/objekt/1005333 1887.08.2569, V.57.81 Modell av bärstol, leksak. Av svartlackerat trä med vidfästade ornament av tunn mässingsplåt. Ett rött staket med en torii på varje sida inhägnar mittpartiet. Bärstolar av detta slag är avsedda för gudabilder, reliker etc. Modellen uppges vara en leksak. (Enligt generalkatalogen). Lack: teknik och funktion Den japanska lacken kommer från lackträdet (Rhus verniciflua/vernicifera) som är släkt med mango och cashewnöt i familjen sumakväxter. Det finns flera besläktade lackträd som kan ge lack. Trädet tappas på sin sav ungefär som när man tappar gummi. Efter tappning dör trädet. Saven filtreras och är i sin flytande form eksemframkallande. Den är nästan ofärgad. Genom pigment färgas lacken, t ex svart (med järnoxid) eller röd (från kvicksilver). Lackens funktionella betydelse ligger i att den skyddar underlaget. Vanliga underlag är trä, men även metall, textil, papper och keramik. Lackeringen består ofta av ett 50-tal faser och börjar med grundning, en blandning av lack, bränt lerpulver och stenpulver. Sedan följer slipning. Själva lackeringen sker ofta i flera lager. Varje lager behöver härda i ett dammfritt skåp med ca 80% luftfuktighet. Polering är också ett viktigt moment. Tidsåtgången för ett exklusivt lackföremål kan vara upp till tio år. Vanliga dekorationstekniker är inlägg av bl a pärlemor samt pulveriserade metaller (maki-e). Lacken användes på t ex rustningar och under andra världskriget som rostförebyggare på vapen. Guldlack används även vid lagning av keramikföremål, där det icke-perfekta sätts i fokus genom lacket som en medveten del i estetiken. Hantverk: exemplet lacktillverkning De största lackproducerande områdena idag är Tokyo (Edo-lack), Kyoto (Kyo-lack) och Kanazawa (Kaga-lack). Andra viktiga platser för lacktillverkning med lång historia är Wajima, Takayama och Takamatsu. Lackarbeten har använts i Japan som konstföremål och vardagsföremål åtminstone sedan mitten av Jomon-perioden (ca 10500–300 f v t). Nya fynd kan troligen dateras till ca 7000 år f v t. Omkring 586 e v t startade en lackavdelning inom finansministeriet för att effektivt kunna organisera lackproduktionen. Buddismen kom till landet under samma tid och man började göra religiöst relaterade föremål som skulpturer och tempelinredningar. Användning av pulvriserade metaller är belagd från 700-talet, bl a i form av ”strödd bild” (maki-e) som anses unikt japansk. I Heian-periodens (794–1185) mest berömda berättelse, Genji monogatari, nämns rikt dekorerad lackinredning och lackföremål. Under Edo-perioden räknades lackträdet som ett av de ”fyra viktiga träden” tillsammans med tebusken, mullbärsträdet som man gör papper av (Broussonetia papyrifera) och mullbärsträdet som man matar silkeslarver med (Morus alba). Lackråvaran användes t ex som skattebetalning. Under Edo-periodens mitt började även förmögna handelsmän beställa exklusiva lacker med guld och pärlemorinläggningar. Lackföremålens stora betydelse i Japan jämförs med bruket av porslin i Kina. När européerna kom till Japan i mitten av 1500-talet blev de fascinerade av lackerna. Lacker var hett eftertraktade och gick på export till Europa, särskilt den typ som kallas namban-lack, som ofta har pärlemorinläggningar. Européerna försökte också att imitera den japanska lacken utan större framgång (”japanning”). Under 1900-talet har flera åtgärder vidtagits för att både bevara och kreativt utveckla lackkonsten. (Baserad på text från utställningskatalogen Japan. Föremål och bilder berättar. 2011). /PH Delsamling 1887.8.2489-2867 är inköpt i Tokyo och består av sandaler, skor, handdukar, ätpinnar, symboliska svärd, många rituella och religiösa föremål och figurer, klädedräkter mm. (PH 960506), Braw, Monica, Holmberg, Petra & Myrdal, Eva (2011). Japan: föremål och bilder berättar = Japan : artefacts and images tell the story. Stockholm: Östasiatiska museet, Japan, Vanadis världsomsegling (1883-1885), Vanadis - 09 Japan Förvärvad Stolpe, Hjalmar Brukad Tokyo Ursprung Asien, Japan image/jpeg https://collections.smvk.se/carlotta-em/web/image/tn/1553207/image.jpg https://collections.smvk.se/carlotta-em/web/image/zoom/1553206/image.jpg http://kulturarvsdata.se/resurser/License#by Westling, Rose-Marie Statens museer för världskultur image/jpeg https://collections.smvk.se/carlotta-em/web/image/tn/1553211/image.jpg https://collections.smvk.se/carlotta-em/web/image/zoom/1553210/image.jpg http://kulturarvsdata.se/resurser/License#by Westling, Rose-Marie Statens museer för världskultur image/jpeg https://collections.smvk.se/carlotta-em/web/image/tn/1553215/image.jpg https://collections.smvk.se/carlotta-em/web/image/zoom/1553214/image.jpg http://kulturarvsdata.se/resurser/License#by Westling, Rose-Marie Statens museer för världskultur image/jpeg https://collections.smvk.se/carlotta-em/web/image/tn/1553219/image.jpg https://collections.smvk.se/carlotta-em/web/image/zoom/1553218/image.jpg http://kulturarvsdata.se/resurser/License#by Westling, Rose-Marie Statens museer för världskultur http://kulturarvsdata.se/SMVK-EM/samling/1003860 http://www.wikidata.org/entity/Q476850 http://libris.kb.se/bib/12149975 http://kulturarvsdata.se/LSH/events/3554 https://kulturnav.org/ad0e10b7-dea6-4ef9-942d-6c04899ed8c4 http://kulturarvsdata.se/SMVK-EM/name/1001137 http://kulturarvsdata.se/SMVK-EM/objekt/html/1005333 http://kulturarvsdata.se/SMVK-EM/objekt/xml/1005333 http://kulturarvsdata.se/SMVK-EM/objekt/rdf/1005333 139.691667,35.689444
Beskrivning
Modell av bärstol, leksak. Av svartlackerat trä med vidfästade ornament av tunn mässingsplåt. Ett rött staket med en torii på varje sida inhägnar mittpartiet. Bärstolar av detta slag är avsedda för gudabilder, reliker etc. Modellen uppges vara en leksak. (Enligt generalkatalogen). Lack: teknik och funktion Den japanska lacken kommer från lackträdet (Rhus verniciflua/vernicifera) som är släkt med mango och cashewnöt i familjen sumakväxter. Det finns flera besläktade lackträd som kan ge lack. Trädet tappas på sin sav ungefär som när man tappar gummi. Efter tappning dör trädet. Saven filtreras och är i sin flytande form eksemframkallande. Den är nästan ofärgad. Genom pigment färgas lacken, t ex svart (med järnoxid) eller röd (från kvicksilver). Lackens funktionella betydelse ligger i att den skyddar underlaget. Vanliga underlag är trä, men även metall, textil, papper och keramik. Lackeringen består ofta av ett 50-tal faser och börjar med grundning, en blandning av lack, bränt lerpulver och stenpulver. Sedan följer slipning. Själva lackeringen sker ofta i flera lager. Varje lager behöver härda i ett dammfritt skåp med ca 80% luftfuktighet. Polering är också ett viktigt moment. Tidsåtgången för ett exklusivt lackföremål kan vara upp till tio år. Vanliga dekorationstekniker är inlägg av bl a pärlemor samt pulveriserade metaller (maki-e). Lacken användes på t ex rustningar och under andra världskriget som rostförebyggare på vapen. Guldlack används även vid lagning av keramikföremål, där det icke-perfekta sätts i fokus genom lacket som en medveten del i estetiken. Hantverk: exemplet lacktillverkning De största lackproducerande områdena idag är Tokyo (Edo-lack), Kyoto (Kyo-lack) och Kanazawa (Kaga-lack). Andra viktiga platser för lacktillverkning med lång historia är Wajima, Takayama och Takamatsu. Lackarbeten har använts i Japan som konstföremål och vardagsföremål åtminstone sedan mitten av Jomon-perioden (ca 10500–300 f v t). Nya fynd kan troligen dateras till ca 7000 år f v t. Omkring 586 e v t startade en lackavdelning inom finansministeriet för att effektivt kunna organisera lackproduktionen. Buddismen kom till landet under samma tid och man började göra religiöst relaterade föremål som skulpturer och tempelinredningar. Användning av pulvriserade metaller är belagd från 700-talet, bl a i form av ”strödd bild” (maki-e) som anses unikt japansk. I Heian-periodens (794–1185) mest berömda berättelse, Genji monogatari, nämns rikt dekorerad lackinredning och lackföremål. Under Edo-perioden räknades lackträdet som ett av de ”fyra viktiga träden” tillsammans med tebusken, mullbärsträdet som man gör papper av (Broussonetia papyrifera) och mullbärsträdet som man matar silkeslarver med (Morus alba). Lackråvaran användes t ex som skattebetalning. Under Edo-periodens mitt började även förmögna handelsmän beställa exklusiva lacker med guld och pärlemorinläggningar. Lackföremålens stora betydelse i Japan jämförs med bruket av porslin i Kina. När européerna kom till Japan i mitten av 1500-talet blev de fascinerade av lackerna. Lacker var hett eftertraktade och gick på export till Europa, särskilt den typ som kallas namban-lack, som ofta har pärlemorinläggningar. Européerna försökte också att imitera den japanska lacken utan större framgång (”japanning”). Under 1900-talet har flera åtgärder vidtagits för att både bevara och kreativt utveckla lackkonsten. (Baserad på text från utställningskatalogen Japan. Föremål och bilder berättar. 2011). /PH
Förvärvsomständigheter / i fält
Delsamling 1887.8.2489-2867 är inköpt i Tokyo och består av sandaler, skor, handdukar, ätpinnar, symboliska svärd, många rituella och religiösa föremål och figurer, klädedräkter mm. (PH 960506)
Referens, källa
Braw, Monica, Holmberg, Petra & Myrdal, Eva (2011). Japan: föremål och bilder berättar = Japan : artefacts and images tell the story. Stockholm: Östasiatiska museet
Land / engelska
Japan
Händelse / var närvarande vid
Vanadis världsomsegling (1883-1885)
Händelse, del av / var närvarande vid
Vanadis - 09 Japan
Materialkategori
trä
textil
metall
Material
mässing
lack
Material, engelska
brass
Längd
Höjd
Bredd
Sakord
leksak
modell
Sakord, engelska
toy
Sakord japanska
mikoshi
Inventarienummer
Tidigare identitet
Förvärvad
Stolpe, Hjalmar
Brukad
Tokyo
Ursprung
Asien
Westling, Rose-Marie
Statens museer för världskultur